Poslední dobou chodím
hodně na schůzky,
abych se seznámila.
Nejde mi jen o sex,
chci si někoho...
najít.
Protože když jsem...
sama,
svět je najednou hnusné místo.
Studené.
Hrozné.
A já se cítím, jako bych v něm ani nebyla.
A pak
někoho potkáte.
A všechno najednou vidíte jasněji. Je to...
Prostě všechno.
Najednou jste zpátky ve světě.
Bože,
dej mi vyrovnanost,
abych přijal věci, které nemohu změnit,
odvahu, abych změnil to, co mohu změnit,
a moudrost, abych to dokázal rozlišit.
Jak dlouho to ještě bude trvat?
Už to skoro máme.
Slíbila vám někdy něco profesorka Mackinawová za sex?
Ne. Samozřejmě, že ne.
Peníze nebo víc učení?
Ne.
Leslie taková není.
Popíráte, že jste měla s profesorkou Mackinawovou poměr?
Do mýho soukromí vám nic není.
Jsem absolventka, nejsem dítě.
Musíme vyšetřit každou stížnost.
Nikdo mi tu nic „neudělal“.
Rozumíte?
Byly jsme kamarádky, kolegyně. Milenky.
Žádnou stížnost jsem nepodala.
Čtyři jiné studentky ano.
Jedna z nich mladší.
Blesková zpráva.
Jedu do Izraele.
Ano, do Svaté země.
Požádali mě o přednášku
v rámci konference o judaismu a genderu na univerzitě Bar-Afik.
Budu pryč dva týdny.
Ano, ano.
Zatímco tu nebudu, byla bych moc ráda, kdybyste přednášku streamovali.
Kdo ji bude streamovat?
Děkuju. Je to povinné.
Doufám,
že mě tam přijmou líp, než posledního Žida, který jim tam kázal.
Profesorka Pfeffermanová končí!
Jo!
-Do hajzlu! -Co je?
Zapomněl jsem Elle podepsat, že může na školní výlet.
-Na jakej výlet? -Na nějakou debilní farmu.
Dneska?
Jo, je tam nějaká zoo pro děti.
Jako nějaká zoologická?
Jo, s mláďaty.
Mají tam ovce a prasata
a kozy a jehňata a další píčoviny.
Do hajzlu.
Podepíšu to pak.
Shelly Pfeffermanová!
Ty necítíš ten kouř?
Rosalie Rollmanová.
Ten tvůj stěhovák tu stojí nastartovanej už přes hodinu.
Co tě žere, Rosalie? Škrtí tě plína?
-Je to proti domovnímu řádu. -Domovní řád!
-Přesně tak.
Tady fakt panuje diktatura.
Horší než v Americe.
-Jsem ráda, že se stěhuješ. -Víš co?
Mám skvělýho, úžasnýho syna,
-kterej mi nabídl, ať bydlím u něj. -Pojď.
Ty nemáš nikoho, protože seš mešuge!
-Já mizím do Silver Lake... -Padej!
...kde dokážou ocenit umělce, jako jsem já!
-Sklapni! -Ne snad, Joshie?
Vypadni s tím autem!
Seru na tebe, Rosalie! I na tenhle barák plnej mrtvol!
Prdelko!
Joshie!
Prdelko!
Hlad!
Joshie!
Tady seš.
Tys mě neslyšel?
Slyšel.
Slyšela tě celá čtvrť.
Nech toho. Pročs mi neodpověděl?
Protože tu chci mít klid, mami.
-Seš unavenej, prdelko? -Nejsem!
Jen máš strašně energie,
seš jako požár v kuchyni.
-Děje se něco? -Mám požár v bříšku.
Umírám hlady.
Nechceš si se mnou skočit do Gelson's?
Je to tam skvělý, taková venkovní restaurace, akorát uvnitř.
Je moc brzo.
Je pět!
Jo, brzo. Večeřím až po osmý.
Ale ty klidně běž.
-Dobře. -Fajn.
Máš babu!
Máš ji!
-Tati! -Tati!
Co je?
Bohužel.
Dobrý den.
Kdo jste a co...
Jsem Ali. Bydlím dole.
Vydržte. Běžte dovnitř.
Mazejte dovnitř.
Ahoj.
Pozor, pozor, pozor.
-Dobrej. -Dobrý den.
-Vezmeme to od začátku. -Těší mě.
Kdo jste a co děláte na zahradě?
Bydlím támhle v bytě, takže jsem prostě vyšla ven...
-Bydlíte tu? -Jo.
Na Airbnb nepsali nic o tom,
že se budu dělit o zahradu. Rozumíte?
Aha, no...
Pojďte se podívat, je to oddělené.
Jasně, pojďme se podívat.
Mám zatažené žaluzie a...
A tady není nic přidělaného.
-Jsou tu dveře, ale zavřené. -Dobře.
Jde mi o soukromí mojí rodiny.
Chci chodit, kam se mi zlíbí,
a dělat si tam, co chci, aniž by někdo narušoval moje soukromí.
Vím, o čem mluvíte.
A to je právě ono.
Slyšíte mě mluvit, protože jste tady.
Vidíte věci, které vám nechci ukazovat.
A není tu nic... Viďte?
Když se bude chtít dívat, nikdo jí v tom nezabrání.
Chci se tu procházet beze strachu,
v jakémkoliv oblečení, případně bez něj,
aniž bych měl pocit, že mě někdo sleduje.
Takže, pro blaho mojí rodiny, nechoďte na zahradu.
Jasný. Díky.
-Kdybyste mohla. -Dobře.
Fajn.
Šup, pojďte.
RESTAURACE PEKÁRNA
Máte hlad?
-Dobré ráno. -Dobré ráno.
Dáte si sušenky?
Skvělej nápad.
-Dáte mi tucet sušenek? -Jo.
A bramborový lívanečky.
-Automat na žvejky! -Připomíná mi to Chanuku, ale budiž.
-Máš drobný, tati? -Lívanečky.
Dáte mi oba druhy lososa?
-Nemám drobný. -Už jsem je našla.
Nemám drobný.
Já se tak bavím!
Ještě boršč. Šup tam s tím.
-Dáte mi celou rybu? -Ryba.
-Jistě. -Podívejte se na ni, děti.
Bude to super.
-Pořád má oči! -Je velká.
Páni, no jo!
-Má celou hlavu. -To oko vypadá jak perla.
-Jo... -Je jako...
-Pamatují si nás? -Byli jsme stálí zákazníci.
Chodili jsme sem pravidelně.
-Pomoc. -Roky. Pfeffermanovi?
Říká vám to něco?
Nevzpomínám si.
Zaplaťte u kasy.
Dobře. Fakt jsme sem chodili.
A ty děti? Hrůza!
Ty snad mají Stockholmskej syndrom.
Říkal, že jsou jeho, ale mluvily německy.
Kolik nás bude?
Myslelas, že si na povel lehnou?
Když si pronajmeš dům,
-ten dům není tvůj. -Pardon.
-Nerozumíš mi. -Kolik nás bude?
Tak proč tam teda bydlíš?
-Kolik nás bude? -Raz, dva, tři...
-Ahojky! -A Sarah, Zacky, Ella a Len.
A ještě maťka, Bryna, Simon...
-Ulovili jsme rybu! -Neseme rybu.
Kolik nás bude, že nesete tolik jídla?
-Počkejte. -Zadržte.
Zabili jsme ji.
Je obrovská!
Zvedněte tu rybu ze stolu a dejte ji na tác.
Je moc velká, zlato.
Hromada bejglů.
-Kolik jste platili? -Mrtvá ryba.
-Tisíc dolarů. -Mrtvá ryba?
-Přestaň! -Jo, mrtvá ryba.
Tisíc dolarů? To se nedivím.
Ahoj! Je tu někdo?
Omlouváme se za zpoždění.
-To jsem tipovala. -Co to je?
Zbytek věcí po babi Rose.
Mamka chtěla, abys je přebrala.
-Na tohle si vzpomínám! -Ahoj, promiňte mi zdržení.
Přijelas s maťkou, teto Bryno? To je skvělý!
Jeli jsme po silnici 101?
-Ano. Ahoj. -Ráda tě vidím.
-Já tebe taky. -To bylo babi Rose?
Nechtěla jsem to po její smrti všechno vyhodit.
-Super! -Proberte si to, holky.
Hele! To je...
Pěkný, to si pamatuju.
-Moc hezký. -Hele, tohle je úžasný.
-Jsou to šaty. -Já vím.
Ty ti asi nebudou.
Stejně si je zkusím.
Budou v tom moli.
Bože můj!
Tohle! Tohle!
-To jsem milovala! -Jo, je to hustý.
-Její práce. -Hustý.
Pamatuješ? Sama to upletla.
-Uvědomujete si, kolik je v tom molů? -Štěnice ne?
Milovala tě, Ali.
-Ello! -Neječ!
Je to jen kouzlo.
Takže jedeš do Izraele.
Jak dlouho se tam letí? Čtrnáct, patnáct hodin?
Netuším.
Skvělý, že zase učíš, Mauro.
-Jo. -Je to super, jsem nadšená.
Co tam budeš dělat?
-V Izraeli? -Jo.
Říkají tomu...
-Připomínkovat. -Ano.
Udělali z toho sloveso.
Moje přednáška se jmenuje Judaismus, Studená válka a gender.
-Páni! -Trojitá hrozba.
-Vážně? To je super! -To je.
Měli bychom si připít, lidi.
-Do toho. -Mazel!
Na tvůj akademický návrat.
-Příští rok... -A na domovinu.
-L'Chaim. -Taky bych ráda před smrtí viděla Izrael.
Zasadila jsem tam strom.
My všichni.
Podle mě je to podfuk.
Není.
Musel by tam bejt les.
Sarah tam byla.
-V Negevu. -V prváku?
Jo, moje první vyhonění.
-Proboha! -Co říkala?
Ello!
-Ello. -Simone.
Pustíme se do dezertu.
Můj malej koblížek by chtěl dezert?
-Ještě jste nedojedli? -Počkat.
V kolik končí ten golf?
Fakt, Lene? Musíme?
Je neděle. Ticho.
Přes to překřikování nic neslyším?
Nikdy nekončí. V tom je krása golfu.
To je tak gójský.
Dospělí muži a jejich kuličky.
-Jsi v pohodě? -Jo.
-Fakt? -Jo, jen jsem se zachumlala.
Do deky babičky Rose.
-To je dobrota. -Rybu můžu vyhodit?
-Ne. -Prosím.
-Ello! -Je to zdechlina.
Ještě si ji dám.
Můžeme probrat ten Izrael?
Jasně.
Cos provedl, Simone?
Měli by si to vyřešit. Udělat Izraelstinu nebo Pizrael.
Řeknu vám, v čem je problém dvojího státu.
Až moc to připomíná „Konečný řešení“.
-Zase si uřízl prst. -Proboha! Ello?
Nikdo mi tu nic „neudělal“.
Žádnou stížnost jsem nepodala.
Čtyři jiné studentky ano. Jedna z nich mladší.
-Byly jsme kamarádky... Neudělal. -Mladší.
Děti! Přijela teta Bryna a strejda Jerry.
Copak se to tu děje?
-Strejdo Jerry! -Ano, ano, ano.
Jsi hotová modelka, Sarah.
-Děkuju. -Jo.
Počkat, to je Ali?
Kolik ti je?
-Pojď pozdravit, Ali. -Páni, tolik jste vyrostli.
Vypadáš skvěle. Zdravě.
-Ty se stydíš? -Já...
-Nejsi na sebe pyšná, Ali? -Obejmi ho.
-Nevím. -Kde to vázne, Ali?
Šup, obejmi mě.
Nebuď drzá.
Tak už ho obejmi, Ali!
Je to jen objetí.
Opravdu mu nejde o to, aby se ti nalepil na prsíčka.
-Přesně tak. Do toho. -Nebuď tak upjatá.
Já strejdu objímám pořád.
-Obyčejný objetí. -Tak.
Rozkvétáš.
Výborně, holka!
Jo!
Vidíš? Nic to nebylo.
-Páni. -Stává se z ní žena.
Super.
Měli bychom se scházet každej tejden.
To by bylo moc.
Uděláme si účet v Canter's.
To je skvělej nápad.
Jen mě to napadlo. Nemusíte jezdit každej tejden.
-Ale prostor tu máme. -Nemáte někdo Ibalgin?
Jen Paralen a Kodein.
-Kodein ne. -Je po něm zácpa.
Máš pravdu, po Kodeinu je zácpa.
-O tom žádná. -Opravdu.
Nedokážu dál poslouchat, jak teta Bryna usrkává kafe.
A máma? S tou rybí kostí místo párátka?
Proč to chceš dělat každej tejden?
Fuj, nechutný.
Rodina je hnus, ale je důležitá.
Bože, teta Bryna!
Co Rose zemřela, je jako vyměněná.
-Veselá. -Jo.
Taky by nás to změnilo, kdyby naši umřeli.
Opravdu?
Všimly jste si, že máma nedokáže říct jedinou větu bez číslovek?
-Je posedlá. -Všichni Židé jsou posedlí čísly.
Neuvědomoval jsem si, jak moc to dělá.
Nemůže mít OCD?
Zeptej se jí večer, až se budete tulit v posteli.
To se ti povedlo, ale moc se nesmějte. Jste na řadě.
-Já ne. -Já ne.
-Řekla jsem to první. -Jste hrozný.
Dělala mi starosti, co se rozešla s Buzzym.
Všiml jsem si, jak se s Lenem pod stolem hladíte.
-Sklapni. -Zase tě klátí?
Ano, klátí.
Nikoho nesoudím.
Občas je to roztomilý. Je to snadný.
-Otevřenej účet je fajn. -Přesně tak.
To je depresivní.
-Proboha! -Není.
Pohodlí je fajn.
Nechci, aby mi vagína řídila život.
-Taková nechci bejt. -Jenže seš.
To říká ten pravej.
To říká ta pravá.
-Já? Vůbec! -Vy dva jste horší.
Kdepak, ty seš jednička.
Nejsem!
A ty seš s vagínou hned za ní.
-Bože, počkej. -Co?
Počkejte.
Na Buzzfeedu je kvíz, jestli jste závislí na sexu.
Udělejte si ho.
-Sem s ním. -„Jste závislí na sexu?“
-Můžu? -Do toho.
První otázka: „Ujíždíte na sexu nebo romantice?“
-Ano. -Ani ne.
-Ano. Ano. -Ano.
-Fajn.
Ale kdo taky ne? Druhá otázka.
Díky.
„Dokážete spočítat svoje sexuální partnery?“
Kurva, kdo to byl?
Těžký.
-Počkej, pořád... -Další otázka.
Takže nedokážete.
-Jména si fakt nepamatuju. -Dál.
Trojka: „Dohnala vás někdy touha k sexu
„na místech nebo s lidmi, které byste si jinak nevybrali?“
No jasně.
S nechutnými lidmi.
Přestaň se hihňat jako úchyl.
Co dál?
-Jsem sám ze sebe znechucenej. -Takže ano. Moc pěkný.
Čtyřka.
„Domníváte se, že vaše štěstí závisí na skvělém sexuálním životě?“
-Ano. -Samo.
Víte, že je to test závislosti na sexu?
To všechno je normální.
Má to tak každej.
Zatím odpovídáte... To je jedno.
Půjdeme na setkání a uvidíte, co je normální.
-Fajn. -Jsme všichni závislí na sexu?
To se uvidí.
Zapomněli jsme si zahulit.
Nemůžu uvěřit, že jsme fakt tady.
Proboha, musíme si vymyslet falešný jména.
-Donna de Varona. -Já budu Marge.
To je...
Bože můj.
Ty bláho. Tady je to fakt hustý.
Nádhera.
Do prdele! Vidíte tu holku v tom červeným?
Podle mě je to učitelka z Elliny školky.
A co?
Prasačka. Neměla by dělat s dětmi.
Zklidni se.
-Hnus. -Půjdu ji pozdravit.
Zdravím. Nejste...
Nedělala jste učitelku v East Side JCC?
Ano. Jste Ellina maminka, že?
Ano, jinak teda Sarah.
-Pardon. -Lila.
Jasně, Lila.
-Jen Lila. -Fajn, tak můžeme začít.
-Ráda tě vidím. -Jo.
Ahoj. Vítejte.
Jsem Gareth.
Nedávno jsem ovdověl a teď bydlím v domě pro seniory.
Jako malá jsem byla posedlá Pipi Dlouhou punčochou.
Moc jsem se s ní chtěla vyspat.
Jsem Michael, závislák.
Ženy mě neustále oslovují.
Ujíždím na zrzkách, copánkách a lidech od koní.
Měl bych ty impulzy potlačovat.
Když je vidím,
-okamžitě flirtuju. -K tomu to místo je.
-Dobrý člověk. -Sleduju lidi.
Chtěl jsem vám to říct, protože...
-Nemůžu přestat. -Potřebuju pomoc.
Hrozně se stydím.
Tohle mě už dlouho trápí.
Možná mi dokážete pomoct.
Moje minulost, sexuální partnerky.
V mládí jsem měl spoustu sexu.
Hlavně proto, že se mnou lidi chtěli spát.
Já to vlastně ani tolik nechtěl.
Bral jsem to jako povinnost.
Nešlo o to, že bych neuměl říct „ne“.
Přišlo mi, že když moje tělo reaguje...
znamená to „ano“.
Ale teď jsem si něco uvědomil.
Možná to bude znít divně, ale pro mě je to jako zjevení.
Erekce možná neznamená souhlas.
To je skvělý.
-„Erekce neznamená souhlas.“ -Nemluvit.
Nekonverzujeme spolu.
-Omlouvám se. -Nic se nestalo.
-Promiň. -Dobrý.
-Proč ne? -Díky, že jste mě vyslechli.
-Díky, že ses otevřel. -Díky, Miku.
Pokud už nikdo nechce promluvit, uzavřeme to modlitbou.
Fajn. Můžeme?
Bože,
dej mi vyrovnanost, abych přijal věci, které nemohu změnit,
odvahu, abych změnil to, co mohu změnit,
a moudrost, abych to dokázal rozlišit.
To byl dneska den.
Bylo to rychlejší než ty!
Kreativní dohled Kristýna