- זמן הגעה ליעד, 06:20:20 -
טרנס-פרנט
תוכלי לעזור לי להתכופף? -כן.
בסדר.
את מרגישה את זה?
ישראל.
היי! מה לעזאזל..?
תסלחו לנו.
תסלחו לנו!
וואו.
נראה כמו לוס אנג'לס.
אני יודעת.
מי היה מאמין?
אלוהים. הסרטון שלך שצילמתי ברשות נמלי התעופה נהיה ויראלי.
שמעת על לייף, האקטיביסטית? ל-י-י-ף, לייף?
זה סרט?
לא, היא לוחמת צדק חברתי בין לאומית,
מדהימה ומהפכנית.
יש לה חשבון אינסטגרם מדליק, מאושר עם חצי מיליון עוקבים.
היא שיתפה את הפוסט שלי, ואז סולאנג' שיתפה את הפוסט שלה.
סולאנג'? -כן!
אלוהים.
אין לך מושג מי זאת סולאנג', נכון? -לא.
וככה הסרטון שלנו קיבל 10,000 שיתופים.
נהדר.
הנה אנחנו.
אנחנו מוקפים ביהודים.
אין כל כך הרבה כיפות כמו שציפיתי.
- המתח השקט מאת, מורט פפרמן -
אלוהים.
מה?
חבר מנסה לתפוס אותי.
וואו.
לייף שולחת לי הודעת פרטיות, והיא בתל אביב ורוצה להיפגש.
אז את צריכה להיפגש איתה.
תזמיני את לייף להרצאה. או שזה כמו דייט?
אלוהים. אני לא יודעת, אבל היא ממש חמודה.
אני יוצאת לדייט.
באמת? -כן.
מגניב. איך קוראים לה?
דונלד.
וואו.
זה... נהדר.
זה באמת נהדר.
זה ענק. -זה באמת ענקי.
והוא נפלא ויפה תואר וטוב לב ומצחיק,
והוא גורם לי להרגיש כמו אישה.
זאת אומרת, אני קצת מתלבטת...
בנוגע לכמה דברים. אני מתכוונת, הוא גר בנורתרידג'.
ואין לו שום ספר בבית.
דוני לא קורא.
את יודעת מה? למי אכפת?
למי אכפת? אני יכולה לקרוא בשביל שנינו.
כן, ספרים מטופשים.
ספרים מטופשים.
את בטוחה שלא אכפת לך אם אלך להיפגש עם לייף?
ממש לא. שמעת את ההרצאה שלי מאה פעם במטוס.
באיזו תדירות מזדמן למישהו דייט עם לייף (חיים)?
אני לא יוצאת איתה.
פפיון נשי, כן?
בטח.
- מוארה פפרמן מדברת על רוסיה, מגדר, המלחמה הקרה -
פרופסור פפרמן?
אסנת. התכתבנו בדוא"ל?
אסנת, היי, מה שלומך?
ברוכה הבאה. -תודה.
תודה רבה על שהזמנת אותי.
על לא דבר.
אני מקווה שהיעפת לא שיבשה לך את החיים.
לא, אני בסדר. תודה. -מה אוכל לעשות בשבילך?
קפה? -לא, יש לי קפה.
בכנות? אני לא מתכוונת להיות דיווה,
אבל כשאני עומדת פה, יש...
אני עומדת בצל, ואשמח אם יוכל להיות אור ש...
כמובן. אייל, תעשה לי טובה בבקשה,
אם יש דבר אחד שהייתי יכולה לתקן
בדרך שבה סיסג'נדרים רואים טרנסג'נדרים...
זה היה התאורה.
באמת? זה כל מה שזה יהיה? רק התאורה?
טוב, אז עוד הרבה דברים, מוארה פפרמן.
אניח כאן את הכרטיסים שלי, אצא לדרך ו...
בחור מגניב.
פפר-אייר פפרמן?
אין קשר?
הלכתי לאיבוד.
אין לי מושג מה קורה.
זה היה בחור משוגע בשנות ה-80' שהיו לו פרסומות זכירות.
הוא שר שירים על מזגנים.
פפר-אייר פפרמן.
מפה, פפרמן? -מפה, כן.
ואיך זה הולך?
וואו. -"בחור מגניב!"
בחור מגניב! -בחור מגניב!
מותק, אני מוכרחה לסיים. -לא, זה כואב!
זה לא כואב! אני משתמשת במברשת רטובה. הן לא מכאיבות.
הן כן מכאיבות! -ההסעה מגיעה!
אבל זה כואב. אני מכינה טוסט.
נהדר. זאקי, מה הנעליים שלך עושות פה?
מה הנעליים שלך עושות פה? ביקשתי ממך לנעול נעליים.
אני אעשה את זה אחר כך. אלוהים, אימא. תפסיקי לצעוק!
אלוהים! את מחרפנת אותי!
טוב, בסדר.
אתה תהיה הבוס.
בסדר.
אדוני, אוכל אולי לעזור לך לנעול אותן?
לא.
נפלא.
פשוט אשב פה ואחכה עד שתגיד לי שאוכל.
בסדר. עכשיו את יכולה לנעול אותן.
כן, אדוני.
אלוהים. טוב.
אנחנו צריכים ללכת. -אסור לנו לאחר!
תביאי את הילקוט! מהר, היא תיסע בלעדינו!
בואי!
הרופא הטוב.
עיצבת מחדש?
בהחלט, אחי.
באתי בשביל הבאבא קוש המתוק הזה.
אולי סבא סגול?
וואו. עבר הרבה זמן, נכון?
אני כבר לא בעסק הזה. פרשתי. אני כבר לא נותן מרשמים לגראס.
אתה עובד עליי, נכון?
לא, אחי. לא שמעת את זה, אה?
עברתי תקופה קשה לפני זמן מה.
מה קרה?
מספיק לומר שאסור לי להיכנס לגרוב לעולם.
באמת? -כן.
צילמו אותי שותה מהמזרקה
באמצע אחד ממופעי האורות.
מצטער לשמוע.
לא, לא. בכנות?
לעזאזל, זה הדבר הכי טוב שקרה לי בחיים.
הפסקתי לשתות אלכוהול, הפסקתי לעשן גראס, כמובן.
הפסקתי עם מוצרי חלב, אפילו הפסקתי עם גלוטן, אחי. בחיים לא הרגשתי טוב כל כך.
כן.
בסדר. אז אני לא אציק לך.
רק רציתי לבדוק...
יש לך רופא אחר שרושם גראס שאוכל להיפגש איתו?
כן. לא. יש לי מישהו שאוכל לשלוח אותך אליו.
בסדר. מגניב.
אבל... לא יודע.
תן לי לשאול אותך משהו.
אתה חושב שהגורל הביא אותך לכאן היום, ג'וש?
מה קורה עכשיו?
אני רק אומר שאתה מקרין כאב.
הוא מקרין ממש מכאן.
ממש מכאן.
ואני יכול להרגיש את זה, חבר.
- תאטרון בריגדת האזרחים הזקופים -
אחת, שתיים, שלוש, ארבע.
אחת, שתיים, שלוש.
אחת, שתיים.
אחת.
מושלם! הידיים והפיות שלכם עושים רעשים.
זה נכון?
תנו לי לשמוע את הצלילים שלכם. איך נשמעים צלילי החיות שלכם?
עכשיו החיות שלכם הן הגורים של החיות שלכם.
שלי, מושלם! היא ברחם עכשיו. תראו את זה.
טוב, מישהו רוצה לצעוק מילה אקראית כדי להתחיל את הסצנה?
קוני איילנד!
אני אוהבת את קוני איילנד.
מושלם! קוני איילנד, בסדר.
מעולם לא אכלתם נקניקייה אמתית אלא אם כן אכלתם נקניקייה בקוני איילנד.
אל תספרי לי, תראי לי על הבמה. טוב, קדימה.
בסדר. -קוני איילנד.
אני לא...
בסדר.
אתה בסדר?
מה קרה לך?
רגע, לא, אני... -זה מפחיד, תחזיקי חזק!
אני לא אוהבת רכבות הרים.
אז אולי ארד ואלך לדוכן
ואקנה לנו נקניקיות וצמר גפן מתוק...
שלי, תעצרי רגע.
גייב היה על רכבת הרים, נכון?
הוא נסע ברכבת הרים...
אבל נראה שהוא עובר התקף.
אז אם הוא עובר התקף, תזרמי גם עם זה.
את לא יכולה לשאול אותו אם הוא רוצה אוכל אם הוא ברכבת הרים.
את מבינה מה אני אומרת? תהיי בסצנה שהוא יצר.
תעשי "כן, ו..." בסדר? -"כן, ו..."
"כן, ו..." -פשוט נתחיל משהו אחר...
רגע, אני רק רוצה לשאול אותך דבר אחד.
איך נדע אם זה ייצא טוב...
אולי זה לא יהיה טוב! זו האימפרוביזציה.
טוב, בואו נעשה משהו אחר. ליסה, תקפצי לבמה.
קדימה, חבר'ה, תפגינו אהבה. בואי בבקשה.
ליסה!
בואו נעשה משהו שונה לגמרי.
תנו לי חיית פרא. -קוף!
קופים! תראו לנו את הקופים. קדימה!
הבאתי לך בננה! -תודה.
אני אזמין פיצה עכשיו.
סליחה, אמרת ארוחת ערב, ואז הצעת לי פיצה?
פיצה זה כמו מטבל גבינה.
אתה תאהב את זה. -לא נכון. תהיה לי עצירות כמה ימים.
ג'ושי! -היי.
חבל שלא נעלת את הדלת.
זה ממש מלחיץ אותי.
יש לך אורח. -זה חבר שלי, סטיב.
מה שלומך, גברת פפרמן? נעים מאוד.
נעים מאוד. איזה בחור מנומס.
פעם יצאתי עם שרה.
זה היה לפני או אחרי הקטע הלסבי?
אני חושב שזה היה באותו זמן.
רוצה יין? קניתי ורוד אתמול.
לא, אנחנו בסדר.
אנחנו הולכים לנגן. בוא, סטיבו.
בוא נעשה את זה!
אמזוג לך קצת ורוד.
זה בסדר. -הנה לך.
הוא לא שותה.
אבל זה רק קצת ורוד. אחת, שתיים.
זה בסדר, עזוב. אני אתמודד עם זה.
רק קצת... -אימא, אנחנו בסדר.
אימא. אני... -מה?
תקשיבי. -מה?
הרגע אמרתי שהוא לא שותה. -אה, בסדר.
ניסיתי לומר לך שהוא לא שותה.
אז אני צריכה לשפר קצת את זמן התגובה שלי.
לא, אימא. זה...
את לא מקשיבה.
אני כן!
עכשיו שמעתי אותך אומר שאני לא מקשיבה.
טוב, את דוחקת גבולות, בסדר?
כולכם מדברים על גבולות. אין לי מושג מהם גבולות.
גבולות הם הכול.
באמצעות גבולות אנשים אומרים לאנשים אחרים מה הם צריכים.
בדיוק.
זה כמו שהחלטת שתגורי פה
אבל מעולם לא שאלת אותי אם תוכלי.
שאלתי.
לא, אמרת, "ג'וש, אני יכולה לגור פה, נכון?"
זה לשאול.
זה קצת כמו להגיד, אבל בסימן שאלה.
אתה, אל תתערב.
אותך אני לא אמורה לשאול, מר זיגמונד פרויד.
בסדר. כן, אני זיגמונד פרויד.
אני זיגמונד פרויד. בסדר.
נראה אם אני יכול לנתח את זה.
צא מהחדר שלי! מה אתה עושה?
ד"ר סטיב, אני רוצה את חוות הדעת שלך. תראה את זה.
זה כמו מכשיר האכלה אוטומטי...
- צעדים תמורת סנטים -
על גלגל אוגרים מרצון עצמי.
לא, ככה אני שולטת בכסף שלי ובמשקל שלי.
לא. -כן, ואתה יודע את זה.
אימא, את סופרת ריבועי נייר טואלט.
אני לא אוהבת לבזבז.
זאת כפייתיות, וזאת מחלת נפש, זה מה שזה.
למה אתה שונא אותי כל כך?
אני לא.
אכפת לי ממך, ולכן אני אומר לך את זה בפנים.
זאת אכפתיות. זאת התנהגות ממש אכפתית.
אני לא מרגישה בטוחה עכשיו.
גם אני לא מרגיש בטוח עכשיו.
גם אני לא מרגיש בטוח.
אנא, תפסיק להיות מרושע כלפיי!
אלוהים. -תפסיק, בבקשה!
כן, לא. -תפסיק להתנהג אליי... אני בת 68.
אני מנסה לעזור לך.
אני לא יכולה להמשיך לחיות כמו שאני רוצה?
בסדר. לא אעזור לך שוב.
בסדר!
זה בסדר.
אתה לא מוכרח לעזור לי.
לאן את הולכת?
אני הולכת לבלות את הלילה במלון "דאבליו".
היי.
אני אלי.
אני לייף.
נעים מאוד.
ממש מוזר שאת פה. או שלא... את גרה פה?
לא. אני סתם בטיול במזרח התיכון.
ואת?
למה אני פה?
אני פה כי ההורה שלי מרצה בכינוס במלון.
כן. מה שלומה?
היא בסדר.
היא התגברה על זה. -בסדר.
איך שהוא כעסתי יותר ממנה.
רוצה לשתות משהו? יש בר במלון.
לא, אני מנסה לא להוציא כסף בישראל.
בגלל החרם.
נכון. -כן.
אני מנסה לעשות מה שאני יכולה למען הצדק הפלסטיני.
כמובן.
נוכל לנסוע לרמאללה. אני מכירה כמה מקומות מגניבים שם.
לנסוע לרמאללה? -כן.
טוב.
אנחנו נוסעות.
רגע, מותר לי בכלל לנסוע לרמאללה?
כן. בהחלט מותר לך.
תודה.
אז, אני חושבת שמיזוגניה הייתה הסיבה
שבגללה אתל רוזנברג הפכה למוקד של שנאה גדולה כל כך.
לפני המלחמה הקרה
נשים נחשבו מחזיקות במעלות חיוביות ביותר.
רעיונות של טוב לב, אהבה ואמונה.
אבל ברגע הזה הדברים השתנו.
בפעם הראשונה הייתה אישה חשודה.
היא הציתה את הפחד העמוק מהבגידה.
הרעיון של דליפת סודות נקרא קומוניסטית. אישה. יהודייה.
את לא לחוצה, נכון?
לא.
האישומים הפליליים נגדה היו מפוקפקים.
אבל אנשים רצו אויבת.
יעצרו אותנו כאן?
לא. נראה שלא אכפת להם מי נכנס לגדה המערבית.
הם רק רוצים לדעת מי יוצא,
אבל יש מכאן כביש ישיר לרמאללה.
אנשים היו זקוקים לאויבת.
כנקבה מסתורית ולא אמינה
היא הפכה למטרה המושלמת.
- צדק -
- רכבת החופש -
תודה.
אלוהים, זה ממש מוזר. אני מרגישה שאני בברוקלין.
למה ציפית? לנשים לבושות שחור וחגורות נפץ?
לא. -בואי נשב פה.
רק... -אעזור לך בזה.
לא לכל כך הרבה גברים בתסרוקת של עגבנייה.
לך יש עגבנייה.
אין לי עגבנייה של גברים.
יש לך עגבנייה של נשים.
אלוהים, יש לי עגבנייה של גברים?
לייף. -זה בסדר, זה נהדר.
חביבי. -ג'אנאן
אני לא מאמינה שפספסת את יום ההולדת של נדאל.
זאת אלי. היא צילמה את הסרטון שסיפרתי לך עליו.
אה, כן. היי. -היי.
נעים מאוד. -נעים מאוד.
היא ציפתה לפרק של סדרת תחקירים,
אבל אני עושה לה סיור בגרסה מדוללת.
ברוכה הבאה לבועת רמאללה.
תודה. כן. היא ממש מגניבה.
אני מניחה שהתקשורת האמריקנית גורמת לזה להיראות כאילו יש רק אלימות,
וברור שזה לא כך.
זה סתם בית קפה נורמלי
עם מגוון רחב של אנשים שעושים דברים שאנשים עושים.
כן, יש לנו הכול.
אבל הכול מוקף בנקודות ביקורת מוזרות ואקראיות.
נקודות הביקורת, כמו זאת שעברנו בה,
הן לכל אורך הגבול?
יקירתי, איזה גבול?
אין גבול בין לאומי אמתי מוכר.
רק חומה אחת גדולה ומכוערת
ומאות נקודות ביקורת בכל מקום.
טוב.
ואם היה פתרון של שתי מדינות, היו מורידים את החומה
ולא היו נקודות ביקורת?
אנחנו צריכות להכניס אותך לעניינים, טוב?
בסדר. -ונעשה את זה.
יש מספיק זמן לזה, נכון?
כן.
בואו נלך לחווה הלילה. -כן.
תוכלי לפגוש את החברים שלנו. -בסדר.
בואו נשתה.
זה אומר "לחיים".
אלה, הגיע הזמן לאמבטיה.
מה אמרתי?
אמרתי לא לאכול עוד גלידה, נכון? זוכרת?
אני אוהבת גלידה.
אמרתי לא לאכול עוד גלידה.
אני לא רוצה אמבטיה.
אני ארים את קולי.
את תגרמי לי לדבר בקול רם.
אתה צריך לעשות את זה. רק תנסה.
זאת שיטה ממש מטופשת.
אתה אפילו לא יודע. מעולם לא ניסית.
טוב, אני אנסה.
ממש תתחייב לזה. -בסדר.
אפשר לקבל אישור לשבת?
אלה, את המלכה שלי, ואני כאן כדי לשרת אותך.
מה את רוצה לעשות? אנחנו לא נעשה אמבטיות.
אמבטיות הן לטיפשים!
את ואני נרוץ בבוץ כמו חזירים.
נשתכשך כל היום במים הכי מלוכלכים!
תגידי לי מה את רוצה לעשות, מלכתי!
אני אעשה אמבטיה.
מה...
זה לא הגיוני. זה לא הגיוני. למה...
לילה טוב. אני אוהב אתכם.
יופי.
תפסיקי. זה כמו כישוף.
אבל זה לא. -כישוף.
זה דווקא ממש חיובי. זה...
זה כמו לקחת את הרעיון של להאמין בילדים שלך לרמה אחרת.
זה כמו להעצים אותם. -לתת להם לבחור.
נכון? כמו לראות את האור שלהם. לתת לאור שלהם לזהור,
לתת לילדים לשלוט. אתה יודע, ילדים שולטים.
"ילדים שולטים"? -בדיוק.
זה מוכרח להיות בלוג. -נכון?
את מוכרחה לכתוב על זה בלוג. -כן, אני מוכרחה לכתוב בלוג.
אני צריכה להתחיל לכתוב בלוג.
כן. -לא.
זה ספר.
אחותי.
זה ספר מזוין. -זה ספר!
זה ספר על הורות! -זה ספר על הורות!
זה ספר על הורות! -"ילדים שולטים"!
אלוהים.
זה רעיון נפלא.
אלוהים. זה כמעט לא הוגן.
הנה.
וואו! -הגענו.
אינשאללה. -מדליק כל כך.
אני לא מאמינה שאת גרה פה.
זה מדהים! תודה על שהזמנת אותי.
בטח, אני שמחה שאת פה.
אלוהים.
וואו!
אהלן וסהלן. ברוכה הבאה.
אלוהים. אני מתה על זה.
זה ידידי שמואל, זאת אלי.
זאת הייתה החווה של המשפחה שלך?
כן, סבא וסבתא שלי היו מגדלים פה עזים.
אני מתה על עזים!
צפיתי בסרטון חמוד ביוטיוב, הן קפצו על עצים.
כן, אוהבים אותן עד שמבלים בחברתן.
ברצינות, הן ממש מנוולות.
מישהו רוצה חומוס?
כולם קיבלו מספיק?
איזה מהם זה המקלובה?
אלוהים, זה מדהים.
העגבניות, נכון?
לא אמורות להיות בזה עגבניות.
בחייך. אני יודע שאת קפדנית. זה ממש טוב.
לא, קודם הם לוקחים לנו את האדמה, ואז הם שמים לנו עגבניות במקלובה.
בפעם הבאה אני אבשל לך את הדבר האמתי.
מדי פעם בפעם אתם צריכים לקנות עגבניות מישראל.
אין לנו בררה. אי אפשר לקנות עגבניות פלסטיניות.
אי אפשר לקנות אבוקדו.
אי אפשר לקנות במבה.
אתם לא קונים במבה מדי פעם בפעם?
אתם מפרים את החרם בשביל ממתקים טעימים?
קצת? -רק כשאנחנו שיכורים.
רק כשאנחנו שיכורים.
לחיים. -לחיי הבמבה.
טוב, הם נרדמו.
עוגיות לאימא הבלוגרית הלוהטת.
יש בהן קצת קראק.
היי.
אני צריכה לספר לך משהו.
מה קורה?
בנוגע לרעיון של "ילדים שולטים",
זה לא הרעיון שלי במאה אחוז.
הוא עלה עם מישהי אחרת.
בערך. זאת אומרת, הוא שלי, אבל...
אבל המצאנו אותו יחד.
מי זאת?
אתה זוכר את הגננת של אלה, גב' ליילה?
גברת ליילה?
אה, זאת עם הנמשים?
תמיד דיברנו על כך שהיא לא לובשת חזייה.
כן.
כן. היא לוהטת. מתי נפגשת איתה?
סתם נתקלתי בה בשכונה.
מגניב.
בבקשה תפסיק להאכיל אותי בעוגיות, טוב?
יש יותר מדי סוכר, אבל תודה. -אני לא אוכל את כל אלה.
תזרוק אותן. זה לא חשוב. אם אני אכתוב את הספר הזה...
כן?
הייתי רוצה להציע את הרעיון לג'ודי,
אולי היא תציג אותו לסוכנת הספרותית שלה.
ולדעתי, אם אעשה את זה
אני צריכה לדבר קודם עם ליילה, נכון?
כן.
טוב, הנה רעיון. אולי אני פשוט
אכתוב חוזה?
זה רעיון טוב. -נכון?
תהיה עורך הדין שלי?
כן. אהיה עורך דין על כל הפנים שלך.
אני לא אוהבת את זה על הפנים שלי, אני אוהבת את זה על הציצים שלי.
החלטה שלך.
אימא! אימא! אימא!
מה השעה?
מה לעזאזל את עושה? את אמורה להיות במלון!
לא רציתי לבזבז כסף על מלון.
אוי, הגב שלי.
מה הבעיה שלך?
אימא, חשבתי שאת מתה.
חשבתי שאתה רוצה אותי כאן.
בואי הנה.
אני רוצה.
אני רוצה אותך כאן.
לא... לא בשפתיים.
אפילו לא הואשמתי כשהצבא הישראלי עצר אותי.
אבל הייתי שם שנה סך הכול.
וכיוון שאני הומו הם ניסו לסחוט אותי.
הם אמרו שאם לא אציית ואהפוך למודיע, הם...
הם יחשפו אותי לפני הוריי.
הם משתמשים בטכניקה הזאת עם כל ההומואים והלסביות, הומואים פלסטינים.
הם משתמשים בכל פגיעות,
כל מקום שהם יכולים לחשוף את הפגיעות שלך ולנצל אותה.
ליהודים אמריקנים יש יותר זכות לקבל אזרחות
מפלסטינים שחיים פה במשך דורות.
את יכולה לקבל אזרחות,
אבל כפלסטינית קנדית אני לא יכולה.
המשפחה שלי נולדה פה, ואני אפילו לא יכולה להיכנס לירושלים.
אני אפילו לא יכולה לצאת מנמל התעופה.
את אפילו לא יכולה להיכנס לירושלים?
רק באישור. שתי מערכות חוקים לאותה מדינה.
אני חושבת שברור מאוד שהמטרה היא שליטה מוחלטת באדמה
ובמשאבים שלה.
הם אומרים שזאת לא המטרה, אבל זאת המטרה.
את צריכה להבין שלא כל הישראלים רוצים לגרש את הפלסטינים.
אנחנו צריכים להכיר בזה, האנשים...
לפעמים זה אפילו לא פוליטי. זה עניין של שותפות לעברה.
בכל מקרה, אנחנו מותשים מכך שכל היבט של החיים שלנו
עטוף בעניין הפוליטי הזה.
אנחנו לא יכולים לנשום, אנחנו לא יכולים לזוז.
אנחנו לא יכולים לנסוע לעיר השכנה, לבקר חברים.
לרכוש השכלה, לנסוע לחו"ל.
ולפעמים אנחנו רק רוצים לאכול ארוחת ערב עם החברים שלנו.
היי. תודה על שבאת.
פרופסור פפרמן? -כן.
אהבתי את ההרצאה שלך.
תודה. העונג כולו שלי.
באתי כל הדרך מיקנעם.
מהיכן? -יקנעם.
יקנעם. לא שמעתי על המקום.
תוכלי לחתום בבקשה?
אחתום, בטח. איך קוראים לך?
אדם.
אדם? -כן.
"לאדם".
כן. -זה הזמריר הזה.
אתה האדם השני שעשה את זה היום.
את קרובת משפחה של משה?
משה?
משה פפרמן. את יודעת, "הבחור המגניב"?
סלח לי.
בחור.
מגניב.
"הבחור המגניב".
אלי, איפה את? סימן שאלה.
אלי?
מה עם אסטרטגיה?
תחזרי הביתה, תאספי כמה יהודים שאת יכולה
ותגרמי להם לחזור, להשיג אזרחות,
ואז להילחם למען המטרה שלנו.
אני ממש זקוקה לך. סימן קריאה.
או להתחתן איתנו ולתת לנו אזרחות.
בואי עכשיו. נקודה.
עכשיו.
לך תזדיין.
את בסדר? היה פיגוע?
לא. אלוהים.
הפחדת אותי עד מוות. למה שתתקשרי אליי מישראל
אלא אם כן קרה אסון?
אני רוצה לשאול אותך שאלה.
מה? -בסדר.
אבא שלנו מת, נכון?
מת מזמן.
כן. ומתי הוא מת?
בשנות ה-80' או בשנות ה-90'.
כן. את לא יודעת.
אימא אמרה שהוא מת.
אני רוצה שתעשי לי טובה.
אני רוצה שתחפשי משהו בגוגל.
בטח.
"משה פפרמן".
באמת? -הבחור המגניב.
באמת? -כן.
בסדר.
"הבחור המגניב".
אלוהים.
נראה לי שזה אבא שלנו.
איזה בן זונה.
אלוהים. זונה.