Ahoj.
Jsem ráda, že ještě nespíš.
-Ty neodpovídáš na zprávy? -Promiň,
ale nerozuměla jsem ani slovo.
Navíc mi přišly až teď. Omlouvám se.
Úžasná noc. Byla jsem v Rámaláhu.
-A pak... -V Rámaláhu?
-Cos tam dělala? -Všechno.
A pak jsem jela na farmu na venkově a...
-Ali. -Ano?
Můj otec je naživu.
Bože můj.
Víš to jistě?
Klimaborec.
Bože můj.
Klimaborec je tvůj táta?
Klimaborec je tvůj děda.
Klimaborec je můj děda?
Já nevím, ale podle Bry ano.
-Proboha. -Šílený.
Proto tu jsme, chápeš?
-Ne. -Proto tu jsme!
-Nech toho. -Už to dává smysl.
Seš zhulená?
Musíme ho najít.
Zjistíme, kde žije.
-Moše Pfefferman? -Ano. Najdeš ho na telefonu?
Ano, najdu cokoliv.
Jsem profesionální stalker, takže najít dědu je hračka.
Šílený.
Fajn, bydlí v Kejsarji, kousek odsud.
To je něco.
Adresa! Mám adresu!
Fakt?
Jsi v pořádku?
Co to kurva děláme?
Klimaborec.
Ty vole.
Nemůžu tomu uvěřit.
Je to špatnej nápad.
Ne, jsme tu, jdeme tam.
Pojď, pomůžu ti.
Do hajzlu, do hajzlu.
Ani mě nepozná. Byly mi čtyři, když odešel.
Žije si jako Žid z Malibu.
Zřejmě tu nikdo není.
Vzadu jsem někoho viděla. Pojď.
Ali. Ali, Ali!
Pácháme nedovolený vniknuií.
Kdepak, je to tvůj otec.
Proboha.
To je on?
Promiňte, kdo jste?
Zdravím, jsem...
Jsem...
Moje matka byla Rose,
Rose Boymelgreenová.
Narodila jsem se jako Mort.
Kristepane.
Morty?
Narodila jsem se jako Morty, teď jsem Maura.
-Narodila ses jako Mort? -Ano, ale...
Jsem...
Vysvětli to.
Znáte pojem transgender?
Měl jste ho za kluka,
ale ona je žena.
Dobře, takže Maura, ano?
Pojďte dál.
Pojďte.
BRIGÁDA SLUŠNÝCH OBČANŮ
Vnímejte tělo.
Jo.
Do toho, tady se můžete uvolnit.
Šup.
Nechte postavu, aby si zabrala potřebný prostor.
Až někoho najdete, potřeste si s ním rukou a představte se.
Pojď sem.
Jak se máš?
Mario.
Těší mě, Mario.
Máš fakt silnej stisk.
Jo, poznat mě je potěšení.
Tady je to šílený!
Radši bych se šel najíst.
Pořádnou obloženou bagetu.
Tý se nic nevyrovná.
Kapiš? Rozumíš mi?
-Jo, seš chlapák. -Zapiš si to, kurva, za uši!
Dávej si radši bacha, vole!
-Kdo se chce seznámit s Mariem? -Pojďte.
Máš docela svaly.
Ale já je mám větší.
Sáhni si, sráči.
Do toho.
Chceš taky?
Seru na to!
-A seru na něj. -Dáme páku?
Máš větší svaly?
Já mám zase větší péro! A nečum!
Fajn.
Výborně. Pojďte se posadit.
Skvělá práce.
Výborně.
Hej, dej si majzla!
Dej si majzla! Vaffanculo! Zase příště!
Seš borec, Mario.
-Dobrý den. -Hej, dám si sendvič.
Dobře.
Pořádnou dlouhou bagetu
plnou dobrot.
-Velkou obloženou bagetu. -Dobře.
Máte nějakou šunku?
-Jo, máme mortadelu. -Co to je?
A hodně majonézy. Ať je to tučný,
chci to tučný jako prase!
Moc pěkná čtvrť, Lilo.
Jo, jmenuje se Frogtown, Lene.
A neruš ji, čte si, co jsem napsala.
JÁ, MAMKA DĚTI NAD TEBOU
-Je to skvělý. -Fakt?
-Je tam všechno. -Líbí?
Jo, psaní ti fakt jde, Sarah.
-Opravdu? Díky. -Fakt.
-Je nejlepší. -Je to super.
Sarah se snažila říct, že už si přesně nevybavuje,
kdo první řekl „Děti nad tebou“.
-Asi to bylo najednou. -Řekly jsme to naráz.
-Jo. -Jo.
Zase.
Říkala si, že by bylo divný,
kdyby začala psát knížku,
aniž by měla vyřešený právní náležitosti.
Chceš z toho udělat knížku?
Mohli bychom začít webovou stránkou.
Je to jen...
Jen blog.
Ale napadlo mě udělat z toho knížku,
kterou bychom mohly napsat spolu.
Jo, moc ráda.
-Fakt? -Jo, bude to zábava.
-Hurá! -Jo.
Super.
A ty, Lene, nám budeš dělat Yoko?
-Ne. -Vážně?
-Ne... -Budu váš „právník“.
-Takovej Ringo. -„Právník“.
Právník.
K ničemu, ale nezbytnej.
Ale měly byste sepsat smlouvu,
aby se předešlo tahanicím.
Jo.
Jedna 51 procent, druhá 49 procent.
Aby nenastala patová situace.
Jasně.
Něco se ti nezdá?
Jen mi to přijde trochu nefér.
Mělo by to bejt fifty-fifty.
Má pravdu, půl na půl.
-Je to fér. -Jsem Váha.
Všechno musím mít spravedlivý.
-Je Váha. -Ty vole.
Mám to zanést do smlouvy?
Měl bys.
Dělám si legraci, nedám to tam.
Nemusíš. Ale měli bychom to řádně probrat.
Všechny srandovní detaily.
Můžu si zapálit?
-No... -Posluž si.
-Jako zahulit. -Jo, bong z vodky.
-Prima. -Jakej bong?
Bong z vodky.
-Taky hulíme. -Super.
Jo.
Tohle je Šira.
A mladší je Ronit.
Moje izraelská rodina.
Co na ně říkáš?
Tvoje dcery?
Jo. Manželka zemřela před čtyřmi lety.
Ale Šira má dvě děti
a Ronit dcerku Moran.
Takže mám vnoučata.
Víš,
ze naší strany máš i pravnoučata.
-Dobrý bože. -Jo.
Můžu se zeptat?
Kdes byl?
-Já... -Máma tvrdila, žes umřel.
Umřel?
Neumřel. Ne.
Tak co se kurva stalo?
Novej začátek?
To jde? Začít znovu?
Neměl jsem na vybranou.
Doma jsem nebyl hlava rodiny. On byl.
Rosin táta. Haim.
Tvůj děda, on doma velel.
Rád...
Rád lidi trestal.
Měl pěsti jako melouny.
„Dělej, co ti říkám, nebo vypadni.“
Když mě vyrazil,
sbalil jsem si věci a šel.
Takže...
vyrůstal jsem v domácnosti
jako jediný muž.
Ale z šíleně složitých důvodů
jsem netušil,
že jsem doma jediný muž.
Nechci to komplikovat,
jen se to těžko vysvětluje.
Je to hodně zmatené.
A pak, Izrael.
Nová země.
Naše země, naše útočiště.
Pokud to nebyla druhá šance,
tak už nevím.
A já se do ní zakousl.
Se starší ženou jsem si začal prakticky ještě jako kluk.
Tehdy jsem se tím chlubil.
Byl jsem největší samec.
A byl jsem z toho nadšený.
V 15ti letech jsem si vyšukával.
Rodiče to věděli.
Brali to jako něco normálního, nebo to aspoň předstírali.
Tohle chlapi dělají. Šukají, že jo?
Ale nebylo to normální.
Ta žena, Rita...
si mě přivlastnila.
Patřím jí.
Nikdo mě tu neznal.
Pro nikoho jsem tu nebyl budižkničemu.
Prostě novej Žid se zářnou budoucností.
Vypracoval jsem se.
Zbohatnul.
A založil rodinu.
A nikdy ses neohlídnul zpět.
Hanba je zvláštní věc.
Zvláštní?
Jo.
Zahulím si a cítím, že jsem konečně zpět ve svým těle.
Ano. Bože můj. Bohyně vody.
-Je tu nádherný světlo. -Skvělý.
Je dobrý, co?
Sebeláska začíná dobrým světlem.
Krása.
Přijde mi, že se musím připravit na nadcházející revoluci.
Ať už bude postkapitalismus jakejkoliv.
Věří, že něco takovýho přijde?
Že už nebudeme muset pracovat?
Taky se mi nechce makat.
Práce je opruz.
Takovou budoucnost si dám líbit.
Podle mě se práce změní.
-Chápeš? -Jo.
Taky ti přijde švihlý,
že na setkání sexuálních závisláků
někoho potkáš a napíšeš s ním knížku?
Bum, prásk.
Počkat, cože?
Potkaly...
Potkaly jste se na setkání sexuálních závisláků?
A taky závisláků na lásce.
Myslel jsem, že jste se...
V židovském středisku.
Je to anonymní program.
Jen to nikde neříkám.
Netajila jsem ti to.
-Fajn. -Jo.
-Něco jsem pokazila? -Ne.
Ty seš dokonalá.
Dobře, jsem dokonalá.
Krásná a dokonalá.
Lilo,
myslíš, že je moje bejvalá manželka
závislá na sexu?
Proč? Ty si to myslíš?
Myslíš si to?
Co to podle tebe znamená?
Člověk závislej na sexu
má podle mě sex na prvním místě.
Svoje tělo využívá podobně
jako Kolumbus svoje lodě, objevuje, prozkoumává...
Zní to trochu nepřátelsky,
když to říkáš takhle.
Díky, jo.
Má pravdu, Lene.
Co když jsem to nemyslel zle?
-Jasně. -Špatně jsem se vyjádřil.
A zabils veškerou zábavu.
Nevhodná volba slov. Kolumbus je debil.
-Jo. -Nemyslel jsem to zle.
Jsem příšerně zhulenej.
Mně to je jedno.
Podle mě mají muži problém
s ženskou sexualitou.
Samou o sobě.
Bum.
Chápou ji ve vztahu k sobě,
ale ženská sexualita sama o sobě
lidi děsí.
Jo, dobrá připomínka.
Děkuju.
Proto mi obvykle chvíli trvá,
než se někomu svěřím.
S čím?
Že seš závislá na sexu?
Ne, byla jsem jen na pár setkáních.
Takže takhle ne.
Jako že seš lesbička?
Ne.
-Ne. -Tak co?
Vyklop to!
Asi že jsem
polyamorická
bisexuální lidská žena. Jo.
Jaký to má pravidla?
Nežárlíte na sebe?
I v páru na sebe lidi žárlí.
-Jo. -Zjistila jsem,
že tři lidi na sebe žárlí míň
a mnohem víc si důvěřujou.
A atmosféra je mnohem lepší.
Každej má jiný touhy.
A protože mě přitahujou muži i ženy,
sex je ohromně zábavnej.
-To věřím. -Ohromně zábavnej.
-Zní to jako ohromná zábava. -Jo.
Sex je zábava.
Asi bychom měli jít.
Musíme vyzvednout děti ve škole...
Nemusíme chvátat, zlato.
Vyučování podle mě končí až za pár hodin.
Jo, je teprve jedna.
Chceš tu ještě zůstat?
Ještě nemusíme... Nevím. Můžeme zůstat?
Jasně, že můžete.
Pokud chcete.
Chceš?
-Jo, zůstanu. -Zůstaň.
-Rozhodně.
-Fajn, bude to takhle. -Ne.
To já ti řeknu, jak to bude.
Fajn.
Aby bylo jasno.
Teď tu velím já a řeknu vám, jak to bude.
Chci ošukat tohle nádherný stvoření
tvým pérem.
Ještě, že jsem si ho vzal s sebou.
Měls náročnej den.
Všem jsi řekl o svým smutným dětstvím se mnou.
Povím ti, co s tebou je.
Potřebuješ sebeujištění.
Co?
Potřebuješ bejt oblíbenej, přijatej.
Praví muži z toho vyrostou.
Prostě...
Praví muži umí být sami.
Kurva.
Se svými myšlenkami.
Chceš s tím pomoct?
Ne.
Podívej se na mě.
Ne, díky.
Opravdu?
-Jo. -Dobře.
Opravdu ti nemám pomoct?
Kurva. Kurva!
-Do hajzlu! -Co?
Musíme vyzvednout děti.
Kristepane. Jo.
Musíme pro děti. Teď už doopravdy.
Musíme jet, viď?
Ohromná zábava.
Jo. Nechce se mi pryč.
-Co děláte? -Promiň.
-Co děláte? -Fajn, už jdu.
Byla to zábava, děkujeme.
-Kde mám telefon? -Kde mám boty?
Fajn, pa, Lilo.
Poslední otázka, než půjdeme.
Co máma? Jaks ji mohl opustit?
Rose.
Rose mě nemilovala, byla v depresi.
Z čeho?
Z posranýho holokaustu. Říká ti to něco?
Snažím se vám vysvětlit, že některý rodiny z toho vyvázly,
ale poznamenalo to úplně všechny.
Rozumíte mi?
Nemůžeš to mít mámě za zlý.
Umřel jí bratr...
sestra...
-Co? -Jak to myslíš?
-Geršon-Gittel, Gittel-Geršon? -Co tím myslíš?
Geršon byl Gittelin manžel.
Kdepak.
Geršon a Gittel byly jedna osoba.
-Ne... -To není možný.
Říkám vám,
že Gittel byla to samý co ty. Trans... tohle.
Trans něco?
Gittel byla transgender?
Transgender. Jo.
Cože? Je to...
-Nikdy mi nic neřekli. -Jo.
Neřekli mi...
Rose ti to nikdy neřekla?
Copak, mami?
Nikdo ti to neřekl?
Bože můj.
Je to možný?
Já...
-Musím jít. -Co? Proč. Počkej.
Nemůžu...
Dobře.
Jsi v pořádku?
Je mu něco nebo...
Jí.
-Je jí něco? -Ne...
Děkujeme.
-Omlouváme se. Díky. -Nemáte zač.
Jsi v pořádku?
Proč mi to neřekli?
Celý život jsem myslela, že jsem v tom sama.
Představ si, kdybych věděla.
Kreativní dohled Kristýna la.