Bună.
Bună. Mă bucur că încă ești trează.
- De ce nu răspunzi la mesaje? - Abia le-am primit
- ...și-s confuze. - Am scris toată noaptea.
Îmi cer scuze, abia acum le-am primit.
A fost o seară incredibilă. Am fost la Ramallah,
- ...apoi la... - Ramallah?
- Ce ai făcut în Ramallah? - De toate.
Apoi m-am dus la o fermă lângă un sat și a fost...
- Ali. - Da.
Tatăl meu trăiește.
Doamne!
Ești sigură?
Tipul cel tare.
Doamne!
„Tipul cel tare” e tatăl tău?
„Tipul cel tare” e bunicul tău.
„Tipul cel tare” e bunicul meu?
Nu știu. Bry așa crede.
- Doamne! - E o nebunie.
Nu înțelegi că de asta suntem aici?
- Haide! - De asta suntem aici!
- Nu face asta. - Acum are logică.
Ești drogată?
Trebuie să-l găsim.
Hai să vedem unde locuiește.
- Moshe Pfefferman? - Da. Poți căuta pe chestia aia?
Poți face orice pe chestia asta.
Să-ți găsesc tatăl e nimic față de cât stalking am făcut.
E o nebunie.
Locuiește în Cezareea. Nu e foarte departe.
E o nebunie.
I-am găsit adresa.
Da?
Te simți bine?
Ce naiba facem?
„Tipul cel tare.”
Măiculiță!
Incredibil, o facem!
E o idee proastă.
Ba nu, am ajuns și o să intrăm.
Vino.
La naiba!
N-o să mă recunoască. A plecat când aveam patru ani.
Trăiește ca un evreu din Malibu.
E clar că nu e nimeni aici.
E cineva în spate. Să mergem.
Ali!
Îi încălcăm proprietatea, să știi.
Nu încălcăm nicio proprietate. E tatăl tău.
Doamne!
Oare e el acolo?
CĂRȚILE PE FAȚĂ
Scuze, cine sunteți?
Bună. Eu sunt...
Sunt...
Mama mea era Rose,
Rose Boymelgreen.
Mă chema Mort când m-am născut.
Iisuse!
Morty?
Mă chema Morty când m-am născut, dar acum sunt Maura.
- Te chema Mort? - Da, eu...
Eu...
Explică tu.
Știi ce e un transsexual?
Înseamnă că voi credeați că e băiat,
dar era fată.
Deci acum ești Maura?
Presupun că... Intrați.
Veniți.
BRIGADA CETĂȚENILOR VIRTUOȘI
Simțiți-vă corpul.
Da.
E un spațiu sigur, dați-vă drumul.
Haide.
Lăsați-vă personajul să ocupe spațiul de care are nevoie.
Când întâlniți pe cineva, dați mâna și prezentați-vă.
Vino încoace.
Ce mai faci?
Eu sunt Mario.
Mario, încântată de cunoștință.
Ce mână puternică ai, Mario.
Da, normal că ești încântată de cunoștință.
Locul ăsta e grozav. Știi ce?
Aș prefera să mănânc.
Să mănânc o baghetă uriașă. Da.
O baghetă uriașă.
Te-ai prins? Ai înțeles ce spun?
- Am înțeles. Ești mare macho. - Să nu uiți asta!
Uită-te la mine și uită-te la tine.
- Cine vrea să-l cunoască pe Mario? - Veniți.
Ce mușchi ai!
Știi ce? Eu am mușchi mai mari ca tine.
Pipăie, amărâtule.
Pipăie-i. Așa.
Îi vezi pe ăștia?
La naiba cu gălăgia asta!
- Și la naiba cu tipul ăsta. - Hai să ne întrecem.
Ai mușchi mai mari ca mine?
Și eu am scula mai mare ca tine. Ce zici de asta?
Bine.
Bravo, toată lumea. Luați loc în public.
Bine lucrat.
Bravo.
Las-o baltă!
Las-o baltă! Vaffanculo, la revedere!
Ai respectul meu, Mario.
- Bună ziua. - Bună, aș vrea un sandviș.
Bine.
O baghetă lungă și tare
cu de toate în ea.
- O baghetă mare. - Bine.
Ai și carne?
- Da, avem mortadella. - Ce e asta?
Dă-mi multă maioneză și pune multă grăsime,
fiindcă vreau să aibă multă grăsime!
Ce cartier frumos, Lila!
Da. Se numește Frogtown, Len.
Nu o mai distrage, încearcă să citească ce am scris.
EU, MĂMICA COPIII DEASUPRA
- E grozav. - Serios?
- E totul aici. - Îți place?
Da. Scrii foarte bine, Sarah.
- Serios? Mulțumesc. - Foarte serios.
- E cea mai bună. - E grozav.
Sarah spunea că nu-și amintește exact
cine a spus prima cuvintele „Copiii deasupra”.
- Cred că le-am zis în același timp. - Da. În același timp.
- Da. - Da.
A murit un drac.
Se gândea că ar fi ciudat
să înceapă să lucreze la carte...
- Da. - ...fără un cadru legal adecvat.
Vrei să faci din asta o carte?
Am putea începe cu un site web,
adică...
E un fel de blog.
Și apoi l-am putea transforma într-o carte
și am putea s-o facem împreună, dacă vrei.
Da. Adică, aș fi onorată.
- Da? - Da, pare interesant.
- Ura! - Da.
Grozav.
Iar tu, Len, ai fi ca Yoko?
- Nu. - Așa crezi?
- Nu, el... - Eu aș fi „avocatul”.
- El e ca Ringo. - Sigur, „avocatul”.
- Da. - Avocatul.
- Inutil, dar necesar. - Da.
Da. Dar, ca să evităm problemele mai încolo,
ar trebui să aveți un contract.
Da.
Una să aibă 51 la sută și cealaltă 49 la sută.
Ca să nu se ajungă niciodată la vreun impas.
Bine.
Ce nu merge?
Pare cam nedrept, nu?
Ar trebui să fie 50-50.
Da, are dreptate, ar trebui să fie 50-50.
- Așa e corect. - Eu sunt Balanță.
Așa că lupt pentru dreptate.
- E Balanță. - Fir-ar.
Vrei să scriu asta în contract?
Cred c-ar trebui.
Glumesc, nu pun asta în contract.
Nu e nevoie. Dar trebuie să mai discutăm.
Toate detaliile astea ciudate.
Pot să fumez?
- Adică... - Fă ce vrei.
- Te referi la acel gen de fumat. - Da. Pipă bong cu vodcă.
- Interesant. - Ce fel de pipă bong?
Cu vodcă.
- Fumăm. - Tare!
Da.
Ea e Shira.
Cea mai mică e Ronit.
Sunt familia mea israeliană.
Ce părere ai?
Ele sunt fetele tale?
Da. Soția mea a murit acum patru ani.
Shira are doi copii,
iar Ronit are o fată, Moran.
Așa că am nepoți.
Știi,
din partea noastră ai și strănepoți.
- Doamne! - Da.
Pot să te întreb ceva?
Unde ai fost?
- Eu... - Mama a zis că ai murit.
Ai murit?
Nu am murit. Nu.
Ce naiba s-a întâmplat cu tine?
Ai luat-o de la capăt?
Pur și simplu, poți s-o iei de la capăt?
N-am avut de ales.
Nu eu eram tatăl în casa aia, ci el.
Tatăl lui Rose. Haim.
Bunicul tău. El era șeful.
El...
Îi plăcea să pedepsească lumea.
Avea niște pumni ca pepenii.
„Faci cum zic eu ori te cari de aici.”
În ziua în care mi-a arătat ușa,
mi-am luat lucrurile și am fugit.
Așadar,
da, eram singurul bărbat din casă
când eram mic.
Din motive foarte complicate,
nu eram conștient
de faptul că-s singurul bărbat din casă.
Nu încerc să fiu complicat, doar...
E greu de explicat, dar...
e multă confuzie.
Apoi, Israelul.
Țara cea nouă.
O țară pentru noi, un refugiu.
Și, dacă nici asta nu e o a doua șansă,
nu știu ce mai e.
Așa că am profitat.
Eram copil când a început treaba cu femeia mai mare.
Pe vremea aia, mă lăudam cu asta.
Eram armăsarul secolului.
Și eram destul de încântat.
Aveam 15 ani și aveam experiențe sexuale.
Părinții mei știau.
Credeau că e normal, sau se purtau așa.
Așa fac bărbații, și-o trag, nu?
Dar nu era normal.
Persoana asta, Rita,
era stăpâna mea.
Și acum este.
Nu mă cunoștea nimeni aici.
Nu dezamăgeam pe nimeni aici.
Eram doar un evreu nou, cu un viitor strălucitor.
Așa că m-am reinventat,
am făcut o avere,
mi-am făcut o familie.
Și nu te-ai mai uitat înapoi.
Rușinea e ceva ciudat.
Ciudat?
Da.
De câte ori fumez iarbă, simt că sunt în sfârșit în corpul meu.
Da. Zeița apei.
- Îmi place lumina de aici. - E grozavă.
Da, e o lumină frumoasă, nu?
Grija de sine începe cu lumina.
Ce frumos!
Simt că trebuie să mă protejez ca să mă pregătesc de revoluție.
Orice ne-ar rezerva postcapitalismul.
Crezi că asta se va întâmpla? Postcapitalism?
Adică n-o să mai muncim?
Fiindcă nici eu nu mai vreau să muncesc.
Munca e o prostie.
Ăsta e viitorul din care vreau să fac parte.
Eu cred că munca va fi diferită.
- Înțelegi? - Da.
Nu e o nebunie, totuși,
să cunoști pe cineva la întâlnirea dependenților de sex
și apoi să scrieți o carte împreună?
Bing-bang-bum.
Stai, ce-ai zis?
Voi...
V-ați întâlnit la o chestie pentru dependenții de sex?
Și de dragoste. Dependenți de dragoste.
Credeam că v-ați întâlnit...
La JCC din East Side, da.
Dar e un program anonim.
Eu nu le spun altora.
Nu am ținut secretul față de tine.
- Bine. - Da.
- Am făcut o gafă? - Nu.
Nu, tu ești perfectă.
Bine, sunt perfectă.
Ești frumoasă și absolut perfectă.
Lila,
crezi că fosta mea soție
e dependentă de sex?
Adică tu crezi că e dependentă de sex?
Tu ce crezi?
Ce crezi că înseamnă asta, Len?
După mine, un dependent de sex
pune sexul pe primul plan.
Și e cineva care își folosește corpul
așa cum își folosea Cristofor Columb navele, să exploreze...
Mie mi se pare cam ostil,
- ...dacă spui așa. - Mersi.
Puțin cam ostil, da.
E cam ostil, Len.
Și dacă nu o spun în mod ostil?
- Sigur că nu. - Nu asta voiam să spun.
Nesuferitule. E...
Mi-am ales prost cuvintele. Cristofor Columb e un măgar.
- Da. - N-am vrut să fiu ostil.
Sunt drogată rău.
Mă rog. Nu-mi pasă.
Cred că bărbații acceptă greu
sexualitatea feminină.
În sine.
Bum!
O înțeleg dacă are legătură cu ei.
Dar dorința femeii, în sine,
îi înspăimântă.
Ai dreptate.
Mulțumesc.
Da. De asta eu aștept o vreme
înainte de a-mi dezvălui secretul.
Ce secret?
Că ești dependentă de sex?
Nu. Am fost doar la câteva întâlniri.
Așa că nu-s dependentă de sex.
Că ești lesbiană?
Nu.
- Nu. - Atunci ce e?
Ce e?
Să zicem...
o femeie umană
bisexuală și poliamoroasă.
Care sunt regulile?
Lumea nu e geloasă?
Și într-un cuplu poți fi gelos.
- Așa e. - Am constatat
că e mai puțină gelozie între trei persoane
și mai multă încredere.
E un flux mai normal.
Toți dorim lucruri diferite.
Și, fiindcă sunt atrasă și de bărbați, și de femei,
sexul e foarte plăcut.
- Pare plăcut. - E super-plăcut.
- Pare super-plăcut. - Da.
Sexul e plăcut.
Ar trebui să mergem.
Trebuie să ne luăm copiii de la școală.
Iubitule, cred că avem timp.
Cred că școala se termină abia peste două ore.
Da, e doar 13.00.
Zici c-ar trebui să rămânem?
Nu trebuie să... Nu știu. Putem rămâne?
Sigur că puteți rămâne.
Dacă vreți.
Vrei să rămâi?
- Da, rămân. - Rămâi.
- Cu siguranță.
- Uite ce-o să fac. - Nu.
Îți spun eu ce-o să faci.
Bine.
Vreau să fie clar.
Eu sunt șefa. Uite ce vreau.
Eu i-o trag frumoasei ăsteia
și mă folosesc de scula ta.
Bine că mi-am adus scula.
A fost ziua ta cea mare.
Le-ai spus tuturor despre copilăria ta tragică alături de mine.
Îți spun care-i problema cu tine.
Vrei să fii justificat de ceilalți.
Ce?
Vrei să te placă lumea, să fii aprobat.
Bărbații adevărați depășesc faza asta.
Doar...
Bărbații adevărați știu cum să fie singuri.
La naiba!
Cu gândurile lor.
Vrei să te ajut?
Nu.
Uită-te la mine.
Nu, mulțumesc.
Ești sigur?
- Da. - Bine.
Sigur nu vrei să te ajut?
La naiba!
- La naiba! - Ce e?
Trebuie să luăm jegurile de copii.
Da.
Trebuie să ne luăm copiii. Pe bune.
Trebuie să plecăm acum.
A fost foarte plăcut.
Da. Nu vreau să plec.
- Ce se întâmplă? - Îmi pare rău.
- Ce se întâmplă? - Bine, vin.
A fost minunat, mulțumesc mult.
- Unde mi-e telefonul? - Unde-mi sunt pantofii?
Bine, pa, Lila.
Am o singură întrebare înainte de a pleca.
Și mama? Cum ai putut s-o părăsești?
Rose.
Rose nu m-a iubit niciodată, era deprimată.
De ce era așa de deprimată?
De ce? Din cauza Holocaustului. Ați auzit de el?
Încerc să vă explic că unele familii au scăpat,
dar niciuna n-a scăpat întreagă.
Înțelegeți?
Nu o poți învinovăți pe mama ta
din cauza morții fratelui ei,
a surorii ei...
- Cum adică? - Ce tot spui?
- Gershon-Gittel, Gittel-Gershon? - Cum adică?
Gershon era soțul lui Gittel.
Nu.
- Căsătoriți. - Gershon și Gittel erau unul singur.
- Nu, ei... - E imposibil.
Îți spun că era
așa cum ești tu. Gittel era la fel. Trans... Cum i-ai spus?
Trans-ceva.
Scuze, Gittel era transsexual?
Transsexual, da.
Ce? Asta...
- Nu mi-au spus niciodată. - Da.
Nu mi-au spus niciodată...
Rose nu ți-a spus niciodată?
Ce e, mamă?
Nu ți-a spus nimeni niciodată?
Doamne!
Oare e posibil?
Nu pot.
Nu pot...
- Trebuie să plec. - Cum? De ce? Stai.
Nu pot...
Bine.
Te simți bine?
Crezi că el se simte bine...
Ea.
- Ea se simte bine? - Nu, este...
Nu, mulțumesc.
- Scuze. Mulțumesc. - Cu plăcere.
Te simți bine?
De ce nu mi-au spus?
Toată viața am crezut că mă zbat singură cu asta.
Închipuie-ți, dacă aș fi știut...
Subtitrarea: Anca Irina Dumitru
Redactor Cristian Mircea umitru