А, привіт.
Привіт. Я така рада, що ти ще не спиш.
- Не відповідаєш на повідомлення. - Вибач, вони щойно надійшли,
- і там якась дурня. - Пишу всю ніч.
Вибач, вони щойно надійшли. Мені шкода.
Був незабутній вечір. Ми їздили до Рамалли,
- потім їздили… - Рамалли?
- Що ти робила в Рамаллі? - Усе.
Потім я поїхала на ферму за межами містечка…
- Алі. - Так.
Мій батько живий.
Боже мій.
Ти впевнена?
Крутий хлопець.
Боже мій.
Крутий хлопець — твій батько?
Він твій дід.
Крутий хлопець — мій дід?
Я не знаю. Брай гадає, що так.
- Боже. - Божевілля.
Саме тому ми зараз тут, так?
- Облиш. - Саме тому ми тут!
- Не кажи так. - Усе стає на свої місця.
Ти під кайфом?
Треба знайти його.
Треба з'ясувати, де він живе.
- Моше Пфефферман. - Можеш знайти за допомогою цього?
За допомогою цього можу все.
Пошук втраченого батька — дурниці порівняно з тим, що я робила.
Це божевілля.
Він мешкає в Кесарії. Це недалеко.
Очманіти можна.
Адреса! Є адреса!
Знайшла адресу?
Ти в порядку?
Якого біса ми робимо?
Крутий хлопець.
Дідько.
Не вірю, що ми це робимо.
Це була погана ідея.
Ні, ми вже приїхали. Треба зайти.
Ходімо, я з тобою.
Лайно, дідько.
Він не пізнає мене. Він пішов, коли мені було чотири.
Він живе, як багатий єврей з Малібу.
Очевидно, нікого немає.
Там хтось є. Ходімо.
Алі!
Зупинися, це проникнення в чужу власність.
Це не чужа власність. А твого батька.
Боже мій.
Боже, це він там унизу?
ОЧЕВИДНЕ
Вибачте, хто ви?
Привіт, я…
Я…
Мою мати звали Роуз,
Роуз Боймельгрін.
Моє ім'я при народженні — Морт.
Клятий святий Боже.
Морті?
Я народився Мортом, зараз я Мора.
- Ти народився Мортом? - Так, я лише…
Ну, я…
Можеш пояснити?
Знаєте, хто такі трансперсони?
Усі гадали, що він хлопець,
але вона жінка.
Добре, отож Мора, так?
Гадаю… Заходьте.
Проходьте.
ТЕАТР СВІДОМИХ ГРОМАДЯН
Відчуйте своє тіло.
Так.
Сміливіше. Це безпечне місце. Поїхали.
Поїхали.
Нехай ваш персонаж займе необхідний простір.
Коли знайдете когось, простягніть руку та привітайтеся.
Ходіть сюди.
Як справи?
Мене звати Маріо.
Рада познайомитися, Маріо.
Овва, міцне рукостискання.
Так, зі мною приємно познайомитися.
Тут якийсь безлад. Знаєте що?
Я б щось попоїв.
З'їв би велетенську булку із шинкою.
Таку булку, як у мене в штанях.
Уявила картину? Зрозуміла, про що я?
- Зрозуміла. Такий собі крутелик. - І не забувай про це.
Подивись на мене та на себе.
- Хто ще хоче поспілкуватися з Маріо? - Підходьте.
Агов, ти м'язистий.
Але знаєш що? Мої м'язи більші за твої.
Можеш їх помацати, хлопчисько.
Відчув! Правильно.
Помацай це!
Та пішов ти!
- У дупу його. - Влаштуймо армрестлінг?
Гадаєш, у тебе м'язи більші за мої?
Але мій стрижень більше за твій! Що скажеш?
Добре.
Чудово, ви молодці. Сідайте всі в залі.
Молодці, класно вийшло.
Чудово.
Агов, забудь про це!
Агов, забудь про це. Ваффанкуло, до зустрічі!
Моя повага, Маріо.
- Вітаю, пані. - Хочу собі сендвіч.
Добре.
Хочу велику довгу булочку
та багато начинки.
- Таку велику булку з шинкою. - Добре.
У вас є якась ковбаса?
- Так. Ось є варена ковбаса. - А це що?
Покладіть багато майонезу. Багато жиру,
бо хочу щоб було якомога жирніше!
Лайло, у тебе крутий район.
Він називається Фрогтаун, Лене.
Припини відволікати її. Вона читає мою роботу.
Я МАТУСЯ — ДІТКИ ЗВЕРХУ
- Це чудово. - Гадаєш?
- Усе написано. - Подобається?
Так. Ти добра письменниця, Саро.
- Невже? Дякую. - Так і є.
- Вона найкраща. - Я вражена.
Сара казала, що не пам'ятає точно,
хто перший сказав: «Дітки зверху».
- Гадаю, ми зробили це одночасно. - Так, одночасно.
- Так. - Авжеж.
Цур мене!
Вона гадала, що це буде неправильно,
якщо вона почне працювати над книгою…
- Так. - …не владнавши всі юридичні питання.
Хочеш зробити із цього книгу?
Гадаю, можна почати з вебсайту.
Ну, типу такого…
щось на кшталт блогу.
Але це, безперечно, можна перетворити на книгу,
і ми могли б зробити це разом, якщо хочеш.
Так. Для мене це буде честь.
- Невже? - Гадаю, буде весело.
- Ура! - Так.
Чудово.
Лене, а ти будеш як Йоко?
- Ні. - Ти про це подумала?
- Ні, він… - Я буду «законником».
- Він наш Рінго. - «Законник».
- Так. - Законник.
- Марний, але необхідний. - Так.
Але, щоб уникнути непорозумінь між вам,
треба укласти угоду.
Так.
У когось 51 відсоток, у когось 49 відсотків.
Щоб не виникло тупикових ситуацій через паритет.
Точно.
Щось не так?
Здається, це трохи нечесно.
Має бути 50 на 50.
Вона має рацію. Має бути 50 на 50.
- Це чесно. - Я — Терези за зодіаком.
Мене завжди турбує чесність.
- Вона Терези. - Дідько.
Впишемо в угоду, що ти Терези?
Треба вписати.
Я жартую, цього в угоді не буде.
Ну, і не треба. Але маємо все обговорити.
Усі ці смішні дрібнички.
Не проти, якщо трохи покурю?
- Тобто… - Усе, що забажаєш.
- А, курити травку. - Так. Кальян на горілці.
- Цікаво. - Що за кальян?
Кальян на горілці.
- Ми теж куримо. - Круто.
Так.
Це Шира.
А це Роніт, наймолодша.
Це моя родина з Ізраїлю.
Про що ви думаєте?
Це ваші дочки?
Так, дружина померла чотири роки тому.
У Шири двоє дітей,
а в Роніт є дочка, Моран.
Отже, у мене є внуки.
Знаєте,
а з нашого боку у вас уже є правнуки.
- Святі небеса. - Так.
Можна щось спитати?
Де ви були?
- Я… - Мама сказала, ви померли.
Ви померли?
Я не помер, ні.
Що ж, у біса, з вами сталося?
Я почав усе спочатку, розумієш?
Усе, що ви змогли, — це почати спочатку?
У мене не було вибору.
У тому домі я не був батьком. Він був.
Батько Роуз. Хаїм.
Твій дідусь. Він був головним.
Він…
Він любив карати людей.
Його кулаки були, як дві дині.
«Зробиш, як я тобі кажу, або можеш іти під три чорти».
Коли він показав мені двері,
я схопив свої речі та побіг геть.
Отже,
так, я був єдиним чоловіком у будинку,
коли я дорослішав.
Але через суперскладні
обставини, я не знав тоді,
що я був єдиним чоловіком у домі.
Не хочу казати заплутано. Це…
Це дуже важко пояснити, але…
існує багато плутанини.
Але потім, Ізраїль.
Нова країна.
Країна для нас, наш рай на землі.
Якщо це не другий шанс,
то що може ним бути?
І я, звичайно, ухопився за нього.
Я був ще дитиною, коли почалася ця історія з дорослішою жінкою.
Тобто в той час я навіть вихвалявся цим.
Бачив себе таким собі жеребчиком.
Тоді я дуже радів через це.
Я займався сексом у 15 років.
А мої батьки знали про це.
Вони вважали або вдавали, що це нормально.
Це ж роблять чоловіки. Чоловіки займаються сексом, так?
Але це не було нормальним.
Ця жінка, Ріта…
вона, в біса, володіла мною.
Вона володіє мною.
Ніхто мене тут не знав.
Я тут нікого не розчаровував.
Був просто ще одним євреєм зі світлим майбутнім.
Я зробив себе сам,
заробив власні статки
та створив родину.
Та ви ніколи не озиралися.
Сором — кумедна річ.
Невже кумедна?
Так.
Кожний раз, коли курю травку, я ніби повертаюся до свого тіла.
Так. Боже. Богиня води.
- Мені подобається тут освітлення. - Воно чудове.
Так, чудове світло.
Гарне світло — це основа догляду за собою.
Так приємно.
Я маю захистити себе, щоб підготуватися до майбутньої революції.
Що б там не було після капіталізму.
Гадаєш, що він настане? Посткапіталізм?
Нам більше не знадобиться працювати?
Бо я не хочу працювати.
Робота — це відстій.
Частиною такого майбутнього я хочу бути.
Гадаю, просто робота стане інакшою.
- Розумієте? - Так.
Хіба це не божевілля —
зустрітися в спільноті залежних від сексу,
а потім ви вже разом пишете книгу.
Раз-два-три.
Заждіть, що ти кажеш?
Ви зустрілися…
Ви зустрілися в групі залежних від сексу?
Ще кохання, залежних від кохання.
Я гадав, що ви познайомилися…
У дитячому садку, так.
Це ж анонімна програма.
Я просто нікому не кажу, і все.
Я цього від тебе не приховувала.
- Добре. - Так.
- Я щось не так зробила? - Ні.
Ні, ти ідеальна.
Добре, я ідеальна.
Ти красива, абсолютно ідеальна.
Отже, Лайло,
гадаєш, моя колишня дружина
має залежність від сексу?
А ти гадаєш, що вона залежна?
Що ти гадаєш?
Що це взагалі означає, Лене?
Ну, залежні від сексу — це ті,
хто ставить секс на перше місце.
А також це ті, хто використовує своє тіло для того,
для чого Христофор Колумб використовував власні кораблі — для дослідження…
Звучить трохи вороже,
- коли це кажеш. - Дякую.
Якось вороже. Так.
Звучить вороже, Лене.
Але я ж нічого ворожого не хотів, так?
- Авжеж, ні. - Це не те, що я хотів.
Це все базікання. Це ніби…
Погано підібрав слова. Колумб — ще той йолоп.
- Так. - Не хотів здатися ворожим.
Мене так розкумарило. Я під кайфом.
Байдуже. Мені все одно.
Мені здається, чоловіки важко сприймають
жіночу сексуальність.
Саму по собі. Згодні?
Бум.
Вони її розуміють, коли вона спрямована на них.
Але саме жіноче бажання
дуже лякає людей.
Дуже слушна думка.
Дякую.
Тому мені потрібно трохи часу,
перш ніж я зможу відкритися людям.
Відкритися з приводу чого?
Що маєш залежність від сексу?
Ні. Я була лише на декількох зустрічах.
Відкритися не через те, що залежна.
Відкритися, що лесбійка?
Ні.
- Ні. - А як відкритися?
Із чим відкритися?
Гадаю, з тим…
що я поліаморна…
бісексуальна жінка. Так.
А які правила для цього?
У людей виникають ревнощі?
У партнерів у парі виникають ревнощі, так.
- Правда. - Я зрозуміла,
що найменше ревнощів серед трьох,
у них більше довіри.
У них начебто краще порозуміння.
Ми жадаємо різних речей.
А через те, що мені подобаються жінки та чоловіки,
сексуальна частина лише виграє від цього.
- Звучить весело. - Це дуже весело.
- Звучить дуже весело. - Так.
Секс — це весело.
Гаразд, ми вже маємо йти.
Треба забрати дітей зі школи…
Любий, гадаю, ще є трохи часу.
Гадаю, школа може почекати пару годин.
Так, зараз тільки перша година.
Кажеш, нам краще залишитися?
Ми не мусимо вже… Я не знаю. Можна ще побути?
Авжеж, можна.
Якщо бажаєте.
Хочеш залишитися?
- Так. Я залишуся. - Залишаємося.
- Точно залишаємося.
- Це я буду робити. - Ні.
Ні, я скажу, що ти будеш робити.
Добре.
Хочу висловитися зрозуміло.
Я буду керувати цією вечіркою. Ось що я хочу.
Я хочу віддовбенити цю лялю,
і хочу зробити це твоїм членом.
Добре, що я взяв його із собою.
У тебе був важливий день.
Усім розповів про свою трагедію в дитинстві зі мною.
Я можу сказати, що з тобою не так.
Ти виправдовуєшся.
Що?
Тобі треба, щоб тебе любили, схвалювали.
Чоловіки виростають із цього.
Просто…
Справжні чоловіки вміють лишатися на самоті.
Дідько.
Зі своїми власними думками.
Може, тобі допомогти?
Ні.
Подивися на мене.
Ні, усе гаразд.
Упевнений?
- Так. - Гаразд.
Точно не треба моєї допомоги?
Дідько!
- Дідько. - Що?
Маємо забрати клятих дітей.
Боже мій. Так.
Треба за дітьми. Цього разу це правда.
Маємо вже їхати, так?
Було дуже класно.
Так. Я не хочу йти.
- Що відбувається? - Вибач.
- Що таке? - Добре. Я вже збираюся.
Було дуже класно. Дуже дякуємо.
- Де мій телефон? - Де мої туфлі?
Бувай, Лайло.
Останнє питання, перш ніж підемо.
А як же мама? Як ви могли її кинути?
Роуз.
Роуз не любила мене. У неї постійно була депресія.
Чому в неї була депресія?
Чому? Через клятий Голокост. Чули про таке?
Зараз я поясню. Деяким сім'ям вдалося вибратися,
але жодній родині не вдалося вибратися незаплямованою.
Розумієте мене?
Як і твоя мама, не можна її звинувачувати
через смерть її брата,
її сестри…
- Що ви кажете? - Про що це ви?
- Гершон-Гіттель, Гіттель-Гершон? - Про що ви?
Гершон був чоловіком Гіттель.
Ні.
- Вони були одружені. - Ні, це одна особа.
- Ні, вони… - Це неможливо.
Кажу вам, це було,
як із тобою, Гіттель була такою. Транс… Як ви там казали?
Транс — як там далі?
Кажете, що Гіттель була трансперсоною?
Трансперсоною, так.
Що? Це ж…
- Мені ніхто не казав. - Так.
Мені ніхто не казав.
Роуз не розповідала?
Що таке, мамо?
Ніхто тобі не казав?
Боже мій.
Хіба це можливо?
Я не можу.
Я не можу…
- Маю йти. - Що таке? Зажди.
Я не можу…
Добре.
Усе гаразд?
З ним усе в порядку?
З нею, це вона…
- Вона в порядку? - Ні, вона…
Ні, дякую.
- Вибачте. Дякую. - Нема за що.
Ти в порядку?
Чому мені про це не розповіли?
Усе життя я гадала, що лише сама це відчуваю.
Уяви, якби я це знала.