Musím s vámi něco probrat.
Přichází velká změna.
Celý život jsem se oblékal jako muž.
Tohle jsem já.
Vidím tě naprosto zřetelně.
Jako bych tě viděla poprvý v životě.
Možná byste mi mohli říkat mami.
Přidej si. Mami.
To je můj příběh. V mé rodině mi není příjemně.
Ali, moje holčička.
Pořád se jí nedaří najít to svoje.
Necítím se dobře ve vlastním těle. Jako by nebylo moje.
Láska. Přijde mi, že nevím, jak na ni.
Nechci Lena opustit. Vůbec nevím, co vlastně chci.
Ahoj.
Joshie, tohle je ta rabínka.
Ukaž se.
Zkusíme to znovu.
Ale ne hned.
Ne teď.
Konečně se zbavím paruky.
Vypadáš jako kalifornská bohyně matka.
Odhalili jsme několik srdečních potíží, které musíme hlídat.
-Musíme... -Mám něco se srdcem?
Začínáme, Shelly.
Ahoj.
Shelly.
Asi můžeme začít.
Dobře.
Po Sepulveda Boulevard uháním
A zastavit nehodlám
Půl života nazdařbůh za volantem prosedím
Tak kam až vede, právo vědět mám
Kam až sahá Sepulveda Boulevard...
Jsem Josh Pfefferman. Jsem závislý na lásce a sexu.
V LA
Na krajíčku mám, já to dám, splní se to najednou
V LA
Děti ze školy, šaty z čistírny A pak rovnou za tebou
Jen kousek to mám
Ale celý den tím zaplácám
Doma jsem, tak proč tolik osamělá?
Vždyť jen kousek to mám
Odvézt do školy, rozvézt na kroužky Pak skočit na nákup
Vezu si svůj seznam úkolů
Další úkol splněn, to je, pane, nášup
Hlava prázdná, jen tím dosáhnu vrcholu
Sepulveda Boulverd se táhne dál a dál
Sepulveda Boulvard jako jeviště
Tak odvez mě na letiště
Letadlem já odletím
New York, New Jersey, sama nevím
Zavřená je mi celá zem
Vždyť jen máma v autě jsem
Doma jsem, tak proč tolik osamělá?
Vždyť jen kousek to mám
Po Sepulveda Boulevard uháním
Kam až vede, právo vědět mám
Kam až sahá Sepulveda Boulevard
Vstávej, Mauro.
Prosím?
Maura zemřela.
MUZIKÁLOVÉ ZAKONČENÍ
-Co se stalo? -Nevím.
Zítra...
-Kde je? -Zavolej dětem.
Zavolej Bryně.
Zrovna jsem přijela... Měly jet na tu operaci.
Co doktoři?
Našla ji Davina.
Prasklá výduť aorty.
Jedu do špitálu.
...do špitálu.
Nestihnete nás.
-Fajn. -Kde teď jste?
Sejdeme se v Mount Israel.
Koho to napadlo?
-Ozvala se vám sestra? -Sourozenec.
Záleží na tom v tuhle chvíli?
O tebe tu nejde.
Chce, abychom jim říkali Ari.
Ali je nebinární?
-„Ari“ je roztomilé. -Ari.
-Ali jsem jí dala já. -„Lev“.
Líbí se mi Ali.
Mami.
-Co? -Máš zapnutou baterku.
-Nemám. -Máš.
Tímhle se zapíná.
Ali, Ali, Ari, Ali, prostě kdokoliv.
Konečně jsi tady.
-Zaplaťpánbůh. -Půjč nám ji taky.
-Mami. -Mami.
Je mi to tak líto.
Mami, šlapeš mi na...
-Přeje si rodina vidět tělo? -Přeje?
-Ani náhodou. -Ano.
-Rodina si to nepřeje. -Co to povídáš?
Já si to přeju.
Přejeme.
-Kdo by chtěl vidět mrtvolu? -Ne.
-Já. -Chceme ji vidět.
-Ano, díky. -Hned?
-Ano, hned. -Jo.
Ne, nemusíme tam jít.
Ne, ne, ne. Zůstaň tu se mnou.
Zůstaň tu.
Víš co?
-Pojďme si ji pamatovat takovou... -Mami.
Já nejsem ty, jasný?
Poběž, Mauro!
Honem.
Já se bojím, Shelly.
-Budeme skvělý. -Dobře.
-Tak pojď, Mauro! -Jdeme.
-Počkej, Mauro! -Shelly!
Připravená, Shelly?
Honem, pojď, Mauro. Publikum čeká.
Ne.
Holčičko moje.
Zpopelněné pozůstatky předáváme rodině
do čtyř hodin po kremaci.
Zpopelněnými pozůstatky
myslíme popel blízké osoby.
Poté vám popel přesypeme do vámi zvolené urny.
Urnu pak můžete uložit do zdejšího kolumbária.
Promiňte? Proč se bavíte o popelu?
Maura si přála kremaci.
Cože? Ari, Joshi.
Maura si prej přála kremaci.
-Počkat, ne... -Odkdy si přála kremaci?
Má to v závěti.
-Probírala s tebou závěť? -Ano.
Židé kremaci odmítají.
-Viďte? -Někteří ne.
Hrstka.
Tohle ale obvykle pozůstalí probírají s rabínem.
Znáte nějakého nebo chcete poradit?
-Doporučte. -Známe.
-Doporučte. -Máme rabínku.
Raquel.
Ne, Sarah!
Pohřeb by mohl proběhnout v neděli ráno.
-To by bylo skvělý. -Ano.
-Ale bez Raquel. -Děkujeme.
Obřad bychom si přáli v neděli, včetně vložení ostatků.
-Uložení. -Děkujeme.
-Díky. -Nashle.
-Odvezu ji. -Neuvěřitelný.
Děti vše rozhodnou za mě.
Promiň, ale co to předvádíš?
-Co jako? -Aby nám doporučili rabína?
Máme Raquel a potřebujeme ji.
Chceš mě zabít?
-Nebo co? -Lidi.
Jsem závislej na lásce a sexu, jasný?
Abstinuju a ona mi to naruší.
-Není heroin, Joshi. -To je fuk.
Obřad můžu vést já. V Izraeli jsem byla kněžka.
Kněžka? Jak je to možný? Myslela jsem, že už nejsi žena.
Přesně. Židovství je strašně binární. Musíme to změnit.
Nejlíp do neděle.
Bože.
Čekala jsem tě tu.
Proč jsi mi umřela?
Jsi volná, Shelly.
Kremace.
Kdo na tebe dohlížel?
I kdybys mi výslovně řekla, abych tě neresuscitovala,
neposlechla bych tě!
Ale na druhou stranu bych ji možná poslechla.
Příšerně mě štvala. Chovala se ke mně jako...
K buráku.
-Na kterej byla alergická. -Přesně.
Mauro,
mám toho v sobě tolik.
Tak dlouho jsem čekala Na vše, co bych dělala
Tak neváhej, abys nezplakala, Shelly
Vždy se snaž být jen svá Ať je doba dobrá či zlá
Snažily jsme se, co to dá, Shelly
Jak je to, Shelly?
Předveď se, Shelly
Musíme zpívat píseň svou
Tak dlouho v hloubi ukrytou
Ta bolest, co nás sžírala
Obrovskou daň si vybrala
Probuď radost svou, už nebuď raněná Dělej, k čemu bylas zrozená
Jak běží a pádí čas
Vždy můžeš začít zas
Tak rozkveť, nebuď bábovka
Jsi víc, než jen usedlá židovka
Hoď si bůčkem, zavrť se
Hoď si bůčkem, předveď se
Vesmír je tvoje jeviště Ne, tvoje Shellyště
Tak dlouho jsem čekala Na vše, co bych dělala
Tak neváhej, abys nezplakala, Shelly
Předveď se, Shelly
Ahoj.
Jaks poznala, že je mrtvá?
V 80. letech jsem pohřbila moc přátel.
Poznám, když už v těle není duše.
Co teď? Mám...
Mám jí hacknout facebook a dát to vědět přátelům?
„Ahoj, lidi.
-„Umřela jsem a budu mít pohřeb.“ -Haló?
-Zdravím. Turbo Nugz. -Dobrej.
Promiň, objednala jsem si marihuanu.
Chceš něco?
-Ne. -Dobře.
-Ahoj. -Mám se zout?
Kdepak, je tu bordel.
Dobře. Jsem Ava. Ona/její.
Ari. Oni/jejich.
Super.
-Kde si můžu rozložit nádobíčko? -Tady.
Půl roku jsem byl v Izraeli
a tohle se tu zatím stalo.
Ty bláho, v Izraeli?
-Jo. -Hustý.
-Taky jsem tam kdysi byla. -Jo?
Ale musela jsem odjet, nedávala jsem ten Jeruzalémskej syndrom.
Co?
Jeruzalémskej syndrom?
Když si myslíš, že jsi mesiáš.
Nicméně jsem dospěla k závěru, že mesiáš není osoba.
Mesiáš je představa.
Představa toho, že jsme všichni mesiáši.
Bože můj. To je...
Ano, ano.
Tohle potřebuju, tohle si beru,
a asi i tohle.
-Super. -Díky.
Šílený, že to můžu zaplatit v telefonu.
Jo.
Sleduj mě na sociálních sítích a dám ti slevu.
-Díky. -Turbo Nugz.
Turbo Nugz.
Fajn.
Sleduju tě.
-„Ari Pfefferman“. -Ano.
-Jasný. -Super.
Kdo je Shelly Pfeffermanová?
Moje máma.
Začala mě sledovat vteřinu po tobě.
Jo, to ona dělává.
Má ráda trávu?
Má ráda sledující.
-Hustý. -Děkuju.
Já děkuju.
Vlastně...
Domácí. Ale bacha.
Je to silný.
Díky.
Slib, že neodvrátíš zrak
Seš zhulená?
Lidi?
Má tu fakt nádherný věci.
Třeba...
Tohle si zabírám.
-Koukejte. -Dej pokoj s kimonem.
-Je pěkný. Chci ho. -Sarah.
-Vážně? -Co?
Nikdo si teď nic nezabírá.
Pojď sem a vlez si nahoru, děláme sendvič.
A já budu chleba.
Lidi...
Přijde mi, že ji v tý dece cítím.
Pořád je v těch peřinách.
Počkejte.
Tohle nevoní jako maťka.
Proboha, nejspíš Donald.
Mele ze spaní.
Moje část parašy Lech lecha. Na bat micva, kterej jsem neměla.
-Kristepane. -Jo, jasně.
Navíc měl proběhnout tenhle tejden.
Zvláštní načasování.
Chcete vědět, co to znamená?
Znamená to, že když opustíte rodný dům
a vydáte se do světa,
kde uděláte něco jinak, než vás učili,
budete požehnáni.
Váš život bude požehnaný.
A požehnaní budou i všichni, kteří na vás budou hodní,
ty ostatní čeká prokletí.
-Pěkný. -Dobrý.
SKOŘICOVÉ DONUTY
Tady ji máme.
Moje improvizační skupina! Jste tu!
-Jak je, Shell? -Měsíce jsme tě neviděli.
Stýskalo se mi.
Koupila jsem donuty.
Támhle jsou připravený, tak se neupejpejte a berte si.
Donuty stranou,
chceme podpořit tvůj projekt.
Bude to velký. Tuhle hru jsem psala celou noc.
Je o mojí rodině.
-Páni, ambiciózní. -A po vás chci,
abyste hráli moje děti.
Díky.
Role vám rozdělím podle toho,
jak moc jste mým dětem podobní.
Ty vypadáš jako Joshie. Vždycky jsi tak vypadal.
Ty seš androgyn, přesně jako můj Ari.
Ali... Ali.
A ty...
Budiž. V noci mě políbila múza.
-Umřela mi příbuzná. -Cože?
-Co? -Proboha, Shelly.
-To je mi líto. -Držíš se?
-Jo, v pohodě. -A kdo?
Jmenovala se Maura. Můj bývalý manžel a partnerka.
Byla
fantastická.
Byla trans.
Máš děti
-s trans ženou? -Máme dvě mámy.
Ne, nemáte dvě mámy. Přečti si scénář a uvidíš.
Páni! Šmuly!
Tohle je úplně jinej rozměr...
V pohodě, klid.
Lidi, tohle je Šmuly, můj řidič z Uberu.
Šmuly je moc plachej, tak na něj, prosím, nemluvte.
Pracoval v Albuquerque jako chrámovej pianista.
Teda varhaník.
Nebudeme na něj mluvit,
ale Šmuly složí hudbu k celýmu představení.
Posaď se, drahoušku.
Udělej tu svoji parádičku.
To je ono!
Málem bych zapomněla! Hledáme trans ženu, co umí zpívat.
Už jsem to dala na internet.
Vytáhněte telefony a nasdílejte to.
Najdeme si naši Mauru.
-Díky. -Nemáš zač.
Chci kečup.
Lednice nějak páchne.
-Co děláš? -Co.
Stříklas mi sem tu hnusnou vodu...
-Musíš to nejdřív protřepat. -Dobře, fajn.
To ví přece každej.
-Dáš si, Ari? -Ano, prosím.
-Ty taky, Davino? -Ne, díky, Sarah.
Už máš nějakej byt?
-Kde budeš bydlet, Davino? -Lidi!
Nemyslím hned, ale výhledově.
Jsi tu vítaná. Ale časovej rámec...
Maura by tě taky nikam nevyháněla.
Počkejte.
Nedokážu se dívat, jak ty slizký vejce
bagruješ bez toustu.
Před polednem žádný lepek.
-Máš něco... -Proboha.
-Nech to bejt. -Obrovskej pucek.
Otřeme se až po jídle, vždyť je to fuk.
Howard.
Náš právník.
-Howard. -Co tu dělá?
-Ahoj. -Ali!
Ali.
Teď si říkám Ari. Ahoj.
Ahoj, zlato.
Sarah.
-Co tu děláte? -Spali jsme v její posteli.
-To je milý. -Co tu děláš ty?
Mám tu schůzku.
Vy dva máte schůzku?
-Začni, prosím -Radši ty
-Ty seš právník -Když myslíš
Ale divím se, že jim to neřekla
Co?
Máme závěť Je toho víc
Jak jim to jen říct?
Maura dala nové pokyny
Já jsem jen prostředník
Ven s tím, a to hned
Tohle jsou její přání A na to vemte jed
-Nechceme vás vyhodit -Život není med
Ale dům Maura odkázala mně
-To si děláš -To si děláš
To si děláš prdel z nás
Dům je náš Nemůžeš si ho jen tak vzít
Dej to sem Čuchám čertovinu
Neumím číst právničinu
Proč by ji maťka vůbec měnila?
Maura měla přání zvláštní a početná
Ale ujišťuju vás Že byla naprosto příčetná
Vy, děti, jste tu nebyly Vaše odvolání jsou bezpředmětná
Maura prostě nechala Maura prostě nechala
Tenhle obří, zavšivený
Dům hrůzy
Jenom mně
Kam půjdeme?
Domů nemůžeme
Hlava mi to prostě nebere
-Prostě pojď -Tohle se neděje
Je to zlý sen
Jak nám to mohlo uniknout?
Někdo píseň? Někdo modlitbu?
Měla bych špeka
Pryč s ním, schovej ho, ne
Tak to je moc Tak to je gól
Hruď se mi svírá
Prostě pojď, nezastavuj se
Pryč z domu otcova
Kam jsme to chodili tolik let?
Jak se s tím srovnat mám?
-Maťko, slyšíš náš? -Tohle nejde
Nevychází to
Snad zavinili jsme si to sami?
Zavolalas? Zeptala ses?
Přísahalas
Nebuď mrcha zlá
Snažila jsem se Daly jsme brunch
A co vy?
Bože, ty seš mrcha
Děti moje, krev má
Jedna má část byla zapovězená
Skrz mříže natahuju ruku k vám
Já se snažím
Vést vás, ať prší či slunce praží
Lesem krutých a chytrých stráží
Vždyť jste života dar
Všechny ty roky
Vždyť jste lásky dar
Kde jsme byli?
Všechny ty roky
Vždyť jste života dar
Kam půjdeme?
Všechny ty roky
-Vždyť jste života dar -Kam půjdeme?
TÁBOR KOHENET
-„Tábor Kohenet“? -Kohenet znamená kněžka.
Rozhodla jsem se najít Raquel. Volala jsem jí.
Co tě to napadlo?
Támhle je.
Ahoj.
Ráda tě vidím.
Joshi? Joshi.
Jsou tu děti.
Dobře.
Promiň.
Co je to za super místo?
Jsem místní kaplanka.
Spravuju zařízení Roš chodeš pro dospívající dívky.
Připravuju je na přivítání menstruace s otevřenou náručí.
Pěkný.
Jo, je to moc fajn.
Klidně se přidáme.
Přišli jsme totiž o dům. Maura ho odkázala Davině.
Jo, jsme trochu v prdeli.
Neprobereme to spíš uvnitř?
-Ahoj. -Ahoj.
To dostanou všechny menstruaci naráz?
Pak to probereme.
Suprový místo.
Díky. Takže...
Tak ráda tě vidím.
Vlastně jsem tě chtěla o něco poprosit.
Jestli bys nám třeba nechtěla rabínovat na pohřbu.
Holky, mohly byste... Dáte nám trochu soukromí?
-Je... -Omlouvám se.
Je to v neděli.
Jasně, v neděli bohužel nemůžu.
Holky čeká závěrečný ceremoniál.
A upřímně jsem si musela dát trochu pauzu
od všech možných pohřbů a truchlících.
Obřady života a smrti jsem nedělala už roky...
Ta Boží oka jsou naprosto senzační.
-Co? -Oka bohyně.
-Jasně. -Kohenet je kněžka, takže proto.
Vím, vlastně přemýšlím, že bych se stal rabínem.
Podle mě bys byla skvělá rabínka.
-Fakt? -Jo.
-Díky. -Má to ale háček.
Nikdy neměl bat micva.
Bart Micva.
Nebo cokoliv dotáhl do konce.
Skáče od jednoho k druhýmu.
-Půjdeme? -Ne, nepůjdeme.
Zajímá mě, co si myslíš o kremaci.
Co si myslí o kremaci?
Na neděli potřebujeme rabína.
-Ona nechce. -Poslyšte...
-Někoho máme. -Ne.
-Nemáme! -Ale máme.
-Musíme ji jen... -Máme.
A stojí tady.
-Nechte mě... -Ne...
Už vám taky psala máma ohledně změny termínu?
Mně píše furt.
Kristepane, sklapněte!
Hej, Židé zmatení
Já nejsem vaše Máří Nejsem znamení
Tak slyšte, prdelky Moje jasný hlášení
Smutku jen tak neutečete
Najde si vás
Na krk vám dýchá zas a zas
Máme ho prostě v DNA
Naše židovská emocionální forma ADHD
Plus všechen ten stesk Tím brodit se není jen tak
Hněvu jen tak neutečete
Najde si vás
Na krk vám dýchá zas a zas
Tak kecněte si na zadek
A ráchejte se v tom
Ve všem, čím si máte projít
Když vám někdo odejde
Sračky budou zapáchat Ale musíte se v nich vyráchat
Musíte vydržet až pak Pak v očích ucítíte tlak
Musíte se v tom vyráchat
Ne, musíte se
V tom vyráchat
Správně
Berte mě za slovo
Taky to nesnáším
Ubíjí mě to
Ale rabínka to tak má
Ráchá se v cizích sračkách
A před svými city utíká
Dokud ji to nevyžene pryč
Do zapadákova
Ale aspoň je někde
Oka bohyní, dorostenky
Sedací pytle
Já se v tom vyráchám
Proč si šílenci jako já
Vybírají šílence jako ty?
Svým pocitům jen tak neutečeš
Najdou si tě
Jo
Najdou si tě
Jo
Co přesně tam stojí?
-V závěti? -Jo.
„Dům odkazuji Davině Rejennae
„a zisky trans komunitě.“
Zisky? Dům je splacenej?
Jo, je. Netuším, co jsou ty zisky?
„Zisky trans komunitě.“
Co to znamená?
-Co tím myslela? -Můžeš ho prodat.
Bože můj!
Nechápu, proč ho odkázala mně.
Nechápu, proč to hodila na mně.
Dává mi to sežrat.
Ze záhrobí.
Proč všechno neodkázala rovnou centru?
Nebo ho nenechala dětem?
Maura byla komplikovaná holka.
Nevím, co se jí honilo v těch plédech
a kytičkovaných šatech.
Ahoj.
Ahoj, zlato. Bože můj. Nemám slov.
Nemám slov. Nemám slov.
Evidentně jich máš hodně.
Prostě nemám.
Jasný, chápu. Děkuju.
Promiň, že jsem tě vyrušila...
Ne, jak jsi zavolala, všeho jsem nechal.
-Jo, promiň mi to. -Jen abys věděla,
-vše jsem zařídil. -Já vím.
Vyzvedl jsem děti...
-Díky. -Nakrmil je.
Vidíš? Já říkal, že je doma!
Zacky říkal, že babi umřela v holokaustu.
Maminka je smutná, děti.
Co? Ne, umřela na infarkt.
Říkal jsem, že táta říkal...
A byla tam pec!
-Babi Maura... -Zadrž.
-Říkal jsem... -Něco s nějakou „ací“.
Co? Ne, kremace.
Říkal jsem „kremace“.
Kremace není holokaust.
To je úplně jiná pec.
O holokaustu jsem nic neříkal.
-Špatně jsi to vysvětlil. -Neházejte to na mě.
Mami, proč v holokaustu upalovali lidi v pecích?
Cože?
Proč upalovali Židy v pecích?
Proč jsi vytahoval tu pec? O co tu vůbec jde?
Vysvětloval jsem jim, že existujou různý podoby pohřbu.
Byl jeden chlap, Hitler.
-Fajn. -Hitler?
To tys vytáhl pece.
A ten lidem říkal,
že by na sebe měli být hodní.
Co? Ne! To není pravda.
-Máma je expertka na holokaust. -Vážně?
Navíc je skvělým příkladem toho,
že když máte fakt blbej nápad,
ostatní vám ho někdy nemusí vymluvit.
Proč Hitlerovi nikdy nikdo neřekl:
„Víš co? Podle mě to není dobrej nápad.“
Masy chápu.
Masy, následovníky, ovce.
Ale kde...
Proč nějakej jeho kamarád
u večeře neprohlásil: „Podle mě je to špatnej nápad.“
Hitler podle mě kamarády na večeře moc nezval.
Dělají to všichni.
Hitler samozřejmě večeřel.
Neříkám, že ne.
Je nemožný, aby nikdy v životě nevečeřel.
Ale proč Židy, mami?
-Jo, proč Židy? -Proč židy?
-Proč nás? -Děti...
Co je na nás tak strašnýho?
Nic. Nic na nás není strašnýho.
LGBT CENTRUM V LOS ANGELES KAMPUS ANITY MAY ROSENSTEINOVÉ
Musíme jít.
Musíme jít, děti. Pojďte.
-Ahoj, dámo. -Ahoj.
Doslechla jsem se, že ti umřela kamarádka. Je mi to líto.
Jo. Děkuju.
Stalo se to tak nečekaně. Netušila jsem, že to bylo tak špatný.
Bylo. A pak nebylo. A pak bylo. A pak...
Asi jsem pořád v šoku. Jo, jsem v šoku.
Lidi, dobře víte, že zavíráme v deset.
Je 10:05. Sejdeme se na večeři.
Pohyb.
Nemělas dneska chodit.
Já vím.
Ale co jinýho bych dělala?
Skylar!
Bože můj! Ahoj.
Dobrej, slečno Davino.
Co tu děláš? Proč ses vrátila?
Doma to úplně nevyšlo.
Jasně.
Jdete ven?
Jo, shánět si práci. Zaměstnáte nás?
Já jsem terno. Bejvalej bezdomovec,
pořád trochu bezdomovec.
Chci odmaturovat. Když jsem přestoupila,
nedohledali moje záznamy ze střední,
takže mě nezapsali.
Chci odmaturovat a začít žít.
Já vím.
-Už toho mám dost. -To mě mrzí.
To je ono.
Nashle, slečno Davino.
Božíčku.
Nashle, Elizah.
Ahoj, Skylar.
-Zavři to! -Pojďte.
Bože můj.
-Co to je? -Zlej sen.
V LA nikdy neprší.
Máma zase psala: „Co úterý nebo středa?“
Může bejt pohřeb v tejdnu?
-Ta se úplně zbláznila. -Naprosto.
Nemůžu uvěřit, že jste Ritu přinutili, aby dala naše dítě k adopci!
Abyste mě ochránili?
-To je padlý na hlavu! -Cože?
-Říkal „Ritu“? -Ne, není to padlý na hlavu.
Je to láska.
To jsme my?
-Prdelky, pojďte sem. -Mami.
Pojďte se seznámit s dvojáky.
Nacvičuješ hru o naší rodině?
-Řeklas „dvojáky“? -Tak to ani nápad.
Maura umřela před pár dny.
Proto chceš přehodit pohřeb?
Mám to tu od chrámu půjčený
jen na omezenou dobu, takže mě napadlo,
že pohřeb uděláme v pondělí.
Ne.
Seš tu ty, ty
-i já. -Poslouchám.
To mám bejt já?
-Ten je celej ty. -Kdepak.
Jako by ti z oka vypadl.
Co tu dělá moje dealerka? Mami, co tu dělá moje dealerka trávy?
To je moje Maura.
-Neřekl jsem ti... -Jsi dealerka trávy?
Radši si říkám „léčitelka“, ale ano, jsem.
Dobře.
Ale jak ses dostala sem?
Kouzlo Facebooku.
To je ten prsten! Sundej ho, zlobidlo.
-Co děláš? -Chci ho do hry.
Nosím ho, mami.
Potřebuju ho do hry,
Maura mě s ním žádala o ruku.
-Vrátím ti ho! -Ne.
Dědictví není rekvizita.
-Uctívám Mauru. -Co ty víš o uctívání?
-Pardon! -Moc pro nás znamená!
-Pro mě taky! -Neexistuje!
Budiž.
Mami...
Co?
Je to složitá věc
Pocity a vztahy
Já pocity taky mám
Jistě, to vím a znám
Pocit mám, že přeháníš to trochu
Mami...
Stop.
Občas prostě jednáváš
Ta slova nejsou snadná
-Ven s tím, Sarah -Ven s tím, Sarah
Slib, že nebudeš vyvádět
Ksichtit se a soudit
Nepřerušovat
Jen poslouchej
Mám své hranice
O kterých jsem nevěděla
Jsem vskutku spoluzávislá
Ostatní vždy na prvním místě mám
Hranice
To slovo znám, hranice
Čára v písku
Kterou překročit nesmím
Hranice mohou být jemné
Drobná pravidla chování
Jako když ťukneš kočičku
Do čumáčku...
Nesahat.
Hranice mohou být temné
Čím dál hlubší, vůbec ne jemné
Zlato, není mi vůbec příjemné
Kam tohle celé míří...
Děláš to zase.
-Neposloucháš mě. -Ty neposloucháš mě.
-Klasickej spouštěč. -Co to znamená?
Chci mluvit o tom, co cítím,
ale ty to otočíš na sebe a to trauma je tu znovu.
Trauma z čeho?
Z tvýho neuznávání našich vytyčených hranic!
-Díky. -Mých hranic!
Prosím tě! Ale jak chceš, už vám nikdy nic neřeknu.
Ve vaší přítomnosti už si nikdy nedovolím mít názor.
Šťastní? Spokojení?
Mami, prosím.
Jen se ti snažím říct, že nám zrovna umřel rodič
a byli bychom rádi, kdyby ses podle toho chovala a přemýšlela, než promluvíš.
To po mně chcete moc.
Takovou mám hranici.
Narodí se ti dítě
Tlousťoučký mazlíček, kterému vdechneš život svůj
Faldíky, špíčky K zulíbání
Od svítání do svítání na tobě visí
Máš k mému srdci klíč
Teď dojíždíš mi pryč Neřekla jsem příliš?
Možná příliš pozdě Prosím, buď stále blíž
Vždy se o tě budu bát To nejlíp ze všeho umím
Tak neber mi to, moc tě prosím
Pořád jsi děťátko mé
Dveře máš otevřené
Víš, kde nechávám klíč
Vše s tebou prožívám
Pocity i zlé sny
Z 40ti leté noční můry procitám
A hádej, co cítím
Tvá hranice je spouštěč můj
V tvém věku jsem dělala vše
Vše, co jsem jí na očích viděla
Aby se nezlobila
Byla jsem polštář Do kterého po nocích křičela
A tak zařekla jsem se
Svou dceru toho uchráním
Smutek a hněv zametla jsem Pod koberec jen kvůli tobě
A teď panikařit začínám
Měla jsem kojit
Svou kouzelnou šťávou Jež pouto vytváří
Měla jsem kojit
Zanedbávání prý horší Než zneužívání je
A za všechno může matka
Tak předej jí břímě své
Té, která dává a dává Jak kouzelná studna
A zůstane sama jak v plotě kůl
Tvá hranice je spouštěč můj
Kdyby to šlo
Vrátila bych tě zpět
Do svého břicha hned
Dala bys mi mapu, celý svět
A každé škubnutí šňůrou
By bylo jemnou připomínkou mou
A až by ses drala ven...
Mně to stačí.
S vagínou roztahovala i hranice mé
Pevně bych nohy zkřížila
A navždy tě držela v sobě
O hranicích nevím ani zbla
Netušila jsem, že mít je mám
Tak jak bych mohla
Znát ty tvé?
Tvá hranice je spouštěč můj
Připomínky?
Ano, několik.
Musím mít ofinu?
Víte co?
Sjedeme to znovu
M. PFEFFERMANOVÁ MÁRNICE MOUNT ISRAEL
Kam se poděla dřevěná rakev?
Asi ji nemůžou dát do pece.
-Ta krabice je tak maličká. -Oni to spálí?
Myslím, že jo. Ale jistá si nejsem.
-Nebo ji z toho vyndají? -Ne, nechají ji v tom.
Dobrý den.
-Rodina? Jsem Diego. -Dobrej.
Ari, těší mě.
-Josh. -Sarah, těší mě.
Připravení? Až pec spustí, bude tu velký hluk.
Musím otevřít vrata, vozík natočit
a krabici vložit do pece. Chcete mi pomoct?
-Ano, chceme. -Ano.
-Tak do toho. -Hned?
-Ano. -Kam s tím jedeme?
-Sem. -Dobře.
Fajn.
-Bože můj. -Proboha.
Měla jsem to za skříň.
-To je... -Ano. To je ono.
Bože můj.
Přizvedneme.
-Páni, je to teplý. -Ne...
Hřeje to.
-Pojďme se rozloučit. -Dobře.
-Sbohem, maťko. -Milujeme tě.
S dovolením.
Chcete pec zapnout a zahájit kremaci?
Rodině dáváme vybrat,
zda to chce udělat sama, nebo to nechá na nás.
Zapnout pec?
-Chceme? -Já to udělám.
Já chci. Prosím. Děkuju.
-Jo. -Dobře. Přistupte blíž.
Otočte knoflíkem.
Teď tím druhým.
A ještě posledním.
-Děkuji. -Děkuju vám.
Fajn.
-Odříkáme kadiš. -Já ho neumím.
To je jedno.
Jen to přečti.
Mohla jsem to, kurva, čekat.
Kněžko.
MODLITEBNÍ KNÍŽKA
Tajemstvím je, že hranice... Otevřeme se.
Pryč s tajemstvími.
Pryč z domu otcova
Do země, kterou ukážu ti
Jméno tvé já požehnám Až odletíš mi v dál
Pryč z domu otcova
Velkou lekci já pro tebe mám
Čest všem, kteří čest ti vzdají
Proklít ty, co ti zlořečí
A všechny rodiny světa
Nechť v tobě najdou požehnání
A až domov nalezneš
Nikdy nebudeš sám
Pryč z domu otcova
Co bude k večeři?
Snad ne zase sekaná.
Co do tý sekaný vůbec dáváš?
Co do ní dávám?
No...
Tak mě napadá,
že už jsem docela dlouho neviděl našeho želváka Nacha.
-Ahoj, děti. -Ahoj, mami. Ahoj, tati.
Pohlídáš nám večer děti?
K čemu by byla vedlejší postava, když ne k vedlejšákům?
To nebylo na tebe, Davino. Mluvila jsem s telkou.
S telkou?
Co máte vy dvě hrdličky v plánu?
Hrdličky?
V tom hnízdě jsem byl naposledy v roce 1969.
Morte.
Tati!
Budu dělat, že jsem to neviděla, a odejdu.
Ali, chci s tebou mluvit v pracovně. Pochodem v chod.
Máš průšvih!
Postavu Ari Pfeffermana nyní ztvárňuje Ali Pfeffermanová.
Zemřelas na zlomené srdce?
Vždy jsem ho měla zlomené.
Dědeček byl násilnický. Otec od nás utekl.
Netušila jsem, jak ti být dobrým rodičem.
Je to tak těžký, když někdo vidí něco, co se tak usilovně snažíš skrýt.
Ještě není příliš pozdě dokončit, cos začala.
A víš co? Babička Rose vždycky chtěla mít v rodině rabína.
Pryč z domu otcova
Zrušili jste mi bat micva,
abys mohl jet za transvestity?
Je to... Překonej velký zlom, velký zlom.
-Ahoj. -Ahoj.
-Jsme tu sami? -Asi jo.
Spojila jsem se s přáteli v centru.
-To je dobře. -Jo.
Tvoji rodiče pořád žijou?
Máma ano.
-Ale moc se nestýkáme. -To mě mrzí.
Myslím, že mě nedokáže zkousnout.
Škoda.
Přemýšlela jsem o tom...
Vždy jsem si myslela, že když jsem byla v háji,
měla jsem maťku, která mi pomohla.
Teď si ale říkám, zda jsem nebyla v háji, aby mi maťka mohla pomoct.
Dává to smysl? Byl to pro ni jediný způsob,
jak uměla být rodičem.
A jaký to bude teď, když už tu není?
Já věřím tomu,
že nejlíp uctíš něčí památku tím, že si ho pustíš do sebe,
tak ho budeš mít vždycky na dosah.
-Hezký. -Jo. Nadechni se.
A pusť ji do sebe.
Jo, je tam.
Snažila jsem se zrušit rabína,
ale nedokázala jsem to.
-Tak ho to nech vést. -Sarah...
Jede až z West Coviny,
-už jsme mu zaplatili a... -25 minut cesty.
V zácpě hoďku a půl.
Já přiletěla až z Izraele.
Dobře, dneska ještě nech jeho,
ale příště už budeš rabín ty.
Fajn.
-Ahoj. -Ahoj.
Chtěly jsme ti říct,
i za Joshe, Shelly a maťku,
že dům je samozřejmě tvůj.
-Samozřejmě. -Z právního hlediska jasně,
ale i tak všeobecně by měl být tvůj.
Nalož s ním, jak uznáš za vhodný.
Děkuju.
Dobře. Děkuju.
-Ahoj. -Ahoj.
Jak se máš?
-Dobře. -Jo?
Jsem zadaná, někoho mám, takže jsem šťastná.
-To je skvělý. -Jo.
Všichni někoho potřebujeme.
Jo, dobrýho, dospělýho člověka.
Pokud možno žádnýho sobeckýho parchanta.
Je to těžký.
Moše je tady.
Ahoj.
Konečně, chlapče. Moc rád tě vidím.
Ahoj.
Jsem ráda, žes přijel.
Zacky a Ella.
-Maura Peppermanová... -Pfeffermanová.
...se narodila roku 1945 Mošemu a Rose Peppermanovým...
-Pfeffermanovým. -...v...
V Boyle Heights v Los Angeles.
Vzala si Shelly Lipkindovou a měly tři krásné děti,
Sarah, Joshuu a Ali.
-Ali. -Ari.
Byla uznávanou profesorkou a autorkou.
Byla kamarádkou, babičkou, a milovala cestování.
Nesnášela ho.
Abrahám nad Sárou naříkal a oplakával ji,
pak od zemřelé vstal a promluvil k Chetejcům:
„Jsem tu u vás host a přistěhovalec.“
„Nezměrná je moc tvá i láska tvá,
„kterou dáváš najevo skrz Izrael.“
-Kdy zazpíváš? -Na konci.
Začni hned.
-Opravdu? -Ano, prosím.
-Hned. -Dobře.
„Kajeme se ti, Hospodine, a prosíme tě o odpuštění.
„Přijmi naše pokání a nauč nás...“
Pardon, omlouvám se, jste skvělý.
Mohla bych to už převzít? Děkuju.
Díky.
Dej jí spočinout
Dnes opustila hnízdo i náruč mou
Pomoz jí najít cestu temnotou
Jen modlitbu ti mohu nabídnout
Nech mě volně nadýchnout
Dnes opustila hnízdo i náruč mou
Dej mi spočinout
Útěchu získám jen modlitbou
Pozvedni srdce mé a slož hlavu mou
Znamení mi dej Mapu kouzelnou
Znamení mi dej a mapu
Utiš mysl mou, ať řádky přepíšu
Věcí, které měla jsem říct
Vždyť já vím, že už není mou
Že odešla tobě vstříc
Jednou spočinem
Jednou z hnízda vylétnem
Jednou spočinem
Modlitbu vysíláme ti
Jednou spočinem
Cestou oporou si budem
A jednou
Spočinem
Dej mám spočinout
Páni, nečekala jsem tě tu.
-Jo. -Přehlídla jsem tě.
Jo, nechtěla jsem tě obtěžovat.
Ostříhala ses.
-Máš se dobře? -Jo.
Skoro bych čekala, že přijdeš s naším trojkovým miminem.
Ne, vzala jsem si prášek „po“.
-Já vím, ale stejně... -Bylo to těsně.
-Bylo by tak roztomilý. -Jo.
Lenovy rysy, vlasy, tvoje pihy.
-Coltone. -Ahoj.
-Co tu děláš? -Četl jsem to na Facebooku.
Upřímnou soustrast. Tohle je Cadence.
Cadence, tohle Josh, můj pokrevní otec.
Těší mě.
A tohle je Braeden.
-Ahoj. -Pochovej ho.
Děda Josh.
-Nádhera. -Ahoj.
Jde ti to.
Dědo Moše, byls už prapradědečkem?
Vypadám tak staře?
Říká se, že mimino na šivě je požehnáním.
Co je to šiva?
To se podívejme. Poupátko.
-Ahoj. -Ahoj.
-Jak se máš? -Nevystrkovala jsem růžky.
-Doporučuju to všem. -Proč?
Pravičáci ovládají levičáky.
Levičáci jsou jejich loutky.
A pak se my, levičáci, sežereme navzájem.
Pořád ta stejná písnička. Furt dokola.
Fakt děsivý.
-Jo, jo. -Co to, kurva, je?
-Prsten tetičky Gittel. -Z Berlína?
-Jo. -Jo?
Neměla bys to nosit.
Příklad toho, co se děje dnes.
Jo, dovol...
Jdou po nás, po lidech, jako jsme my.
Vypadneme na veganský donuty?
-Nemůžu. -No tak, zbožňuješ je.
-Vím, že jo. -Fajn.
Jenže probíhá maťčina šiva, takže...
-Jo. -...zůstanu.
Ale máme tu... rugelach.
-Ahoj. -Ahoj.
Upřímnou soustrast.
Děkuju.
Ahoj, Barb.
Ahoj.
Vrátily jsme se k sobě.
Došlo nám, že jedna bez druhý prostě...
-Je nám spolu dobře. -Jo.
-Jasně. -Bez sebe je nám mizerně.
Jo. Já jsem s Lenem a mám všechno, co potřebuju, takže...
-Vypadáš šťastně. -Jsem šťastná.
-My taky. -Jo.
Dneska moc ne, ale... Rozumíte mi.
-Támhle je bazén jako kráva. -Můžeme se vykoupat?
-Jo. -Vyrůstalas tu?
-Jo. -Obří barák.
Mělas šťastný dětství?
Formovalo mě.
Máma tu není.
Nejspíš zkouší tu kravinu o nás.
Jsi v pořádku?
Fajn.
-Nejprve... -Mami, jak dlouho ještě?
Život přepsaný
Naslouchat myšlenkám zvráceným
Snad dojdeme odpuštění
Ty i já se snažím
Vést vás, ať prší či slunce praží
Spolu lesem krutých stráží
Vždyť jste života dar
Dar
Života dar
Tolik lidí.
Tolik peněz za jídlo.
Vidělas toho obřího tlouště? Toho uzenýho jesetera?
Všechno to pak vyhodíme.
A koupili málo sladidla i hořčice.
-Jen... -Hořčice a sladidlo.
...spousta židů, co dělá spoustu židovských věcí.
Počkat, ty seš židovka?
-Vážně? -Shelly?
To jsem netušila. Seš oficiálně můj nejoblíbenější člověk.
-Nos někdy může klamat. -Poslyš.
Nos někdy může klamat.
Rozená židovka, ale ze štetlu jsem pláchla,
jak se říká. Nezapadala jsem.
Našla jsem si jiný věci,
jsem buddhistka, katolička, asi i wiccanka.
Funguje mi to.
-Wiccan? Takže čarodějka? -Něco takovýho.
Židovská čarodějka.
-Jsem židovská čarodějka. -Páni. Pěkný.
Díky.
Hej.
Seš jí tolik podobná.
Vždycky jsem cítila, že je můj bašert.
Jsi židovka, víš, co to je.
Jo.
Moje osudová láska.
Spřízněná duše.
-Spřízněná duše. -Osud.
Teď už tu není
a jedna moje část si bude až do smrti klást otázku,
zda to cítila stejně.
Bylas jiná Bylas vtipná
Autentická
A tvá láska jako vlna Mě smetla daleko od mých trápení
Ty se teď ptáš A já ti zdráhavě odpovím
Tys pro mě byla ta pravá
A boty tvý...
-Boty? -Nepřerušuj mě.
Máš čistý šestky Vkusu ne úplně mraky
Tvá pestrá paleta Čítá hnědou, béžovou a khaki
Radši pohodlí, než-li šik Jakýpak s tím rozpaky
Tys pro mě byla ta pravá
Tolik jsem se modlila Ať touha má zchladne
Pak přišla malá Shelly Jak maličký anděl, co na Zem spadne
Z bot tvých mi bylo jasné Že s mou obsesí je amen
Kdybych si je natáhla Hnáta by mi upadla
Bylas věrná Bylas hodná
Bylas má
A já byla, kým s tebou jsem Častokrát
Výjimky jsi přehlížela
A za to máš můj dík
Ale nebyly to jen boty tvé
Bylas to ty
Bylas senzační partnerka a ještě lepší rodič.
Odpusť si, Shelly.
Kristepane, nemůžu uvěřit, že ještě neodešli.
Nekonečná šiva.
Fakt v tom máme pokračovat ještě šest dní?
Spala jsem asi s půlkou ženských, co tu jsou.
A další bych si dala.
Spalas s víc než půlkou.
Z pohřbů jsem nadržená. Divný?
Ne.
Tady jste. Nemohla jsem vás najít.
Byli jsme tady.
Dáváme si oraz.
Nahoře je to tak divný.
Strašně divný.
Víte, kam podle mých dětí Maura odešla?
Do holokaustu.
Ella se mě ptala, jestli šla do holokaustu,
protože tak podle ní vypadá smrt.
Podle mě taky.
Víte, co si občas říkám?
Že na holokaust potřebujeme stejně silnou, opačnou reakci.
Ne, abychom zapomněli, ale bychom se přes něj přenesli.
Počkej, je vůbec možný mít stejně silnou, opačnou reakci
na holokaust?
Šest milionů lidí cítících radost v jednom jediném okamžiku?
-Ale asi 12 let v kuse. -12 let to netrvalo.
Trvalo. Od začátku až do konce.
Kristepane.
Ruším svou hru.
-Co? -Není důležitá.
Vy ano.
Jste nenahraditelní.
Maura je nenahraditelná.
Děťátka moje ubohá.
Přišla jste o ni.
Nedržela jsem ji.
Nedržela jsem vás.
Držela jsem se vás.
V tom je rozdíl.
Už je to dobrý.
Víte, co je vtipný?
Na dnešek připadá výročí
zrušenýho bat micva našeho Ari.
Pamatuju si svou parašu z Tóry.
-Počkej. -Co?
Nenechte nikoho odejít.
Ahoj.
Jakej byl pohřeb?
Příšernej.
Chybělas tam.
Jo.
Promiň, že tě tak přepadávám.
Nemohla jsem tam být. Snad to chápeš...
Samozřejmě, že to chápu.
-Dobře. -Jo.
Smutek není jako oceán.
Přichází sice ve vlnách,
ale nesmíš se k němu otočit zády.
Vím, že to bolí, že je to těžké.
Ale musíš mu čelit.
-Čelím. -Dobře.
-Takže... -Uvědomil jsem si,
že jsem tu nebyl
pro svoje blízký, pro ty, co miluju.
A došlo mi, že to chci změnit.
Takže mě napadlo, že bych mohl Ari uspořádat
nečekaný bat... bar... bart micva.
A potřebuju Tóru.
-Dneska? -Jo. Já vím.
Máte šivu.
Nejhorší možnej čas pro bart micva.
Bylo by to naprosto šílený.
Jo, navíc tam máme všechny ty staříky.
V kvádrech a šatech.
-Joshi Pfeffermane! -Taky židle a stoly.
A je Lech lecha.
Jasný znamení. Teď nebo nikdy.
To je padlý na hlavu.
Já vím! Je to šílený.
Bože. Fajn, tak pojď.
-Vy mi dáváte. -Jo? Fajn.
Čas běží a najednou jsme tu
Tolik let uběhlo
Zatímco hledali jsme záruku
A my, potomci
V manželském loži zplození
Vždyť ani neposlouchali rabínovo kázání
Nějaký slib v den jejich spojení
Hřát nás a starat se Ať nepoznáme hladu trápení
Bylo to tak, dokud to bylo
Tak kde se to pokazilo? Co nám to čas udělal?
Co se stalo?
Vím jen, že oni jsem
Jejich dílo, jejich sen
A šílenci jako ty
Pálí po šílencích jako já
A šílenci jako ty
Pálí po šílencích jako já
A šílenci jako já
Pálí po šílencích jako ty
Nemůžou si pomoct
A já
Já zešílím
Čas běží, šaty se mění Tolik let uběhlo
Snad nedělá to ze mě lenocha
Ale pokud jo, lásko má
Slyš slova napsaná
Slib, že neuvěříš v černobílý svět
Slib, že vždy budeš naši píseň pět
A pokud se ti příčí zpěv
Slova jen odříkej
Dokola a dokola Než silnou melodii naberou
Bylo to snadné?
Zbytek je
V tichu V chrámu
Tam to najdeme
A šílenci jako ty
Pálí po šílencích jako já
A šílenci jako ty
Pálí po šíleních jako já
A šílenci jako já
Pálí po šílencích jako ty
Nemůžou si pomoct
A já
Já zešílím
Nemůžou si pomoct
Tak zešilme
Zešilme
Zešilme, zešilme, zešilme
Tak zešilme
Možná, ale...
Bože můj.
-Ahoj. -Ahoj.
Děkuju.
Shelly.
Jdeme na to.
Zastav, Joshi.
-Obejdu to. -Proč?
Přenášíme stoly.
Ne, zastav.
-Obejdu tě. -Proč se pořád cpe dopředu?
Tohle může bejt stůl na Tóru.
Kousek dozadu.
Kdes to vzala? Máš doma archu?
My jo.
Mauřin talit.
Pryč z domu otcova Do země, kterou ukážu ti
Čest všem, kteří čest ti vzdají Proklít ty, co ti zlořečí
A všechny rodiny světa Nechť v tobě najdou požehnání
A až domov nalezneš
Nikdy nebudeš sám
Slibuju, že zrak svůj neodvrátím
A až domov nalezneme
Nikdy nebudeme sami
Pryč z domu otcova
Ne. Shelly?
Výborně! Nádhera!
Shelly, po čtení z Tóry se netleská.
Co prosím?
Netleskáme.
Říkáme: „Jašer koach.“
Máme plno pravidel, jak se chovat v přítomnosti Tóry.
-Pojď mi pomoct, Joshi. -Dobře.
-Takhle ne. -Nech to na mně.
Teď se obrátíme k Tóře a přečteme pár modliteb.
Tolik pravidel. Až moc.
Děláme, že je to v pohodě, ale je to strach a sebemrskačství.
Každý má neustále pocit, jako by něco provedl, a pak...
Židovská historie je bolesti plná
A pějeme o ní pouze v moll
Nezpíváme, abychom zahnali žal
Ne abychom zahnali bol
Takže naše písně Jako by přes kopírák vzal
Proboha.
Nebudu lhát
Židovský odrhovačky mám rád
-Jo, rád. -Ale říkám vám
-Že i jinak to jde hrát -Jinak hrát
I naše modlení
Samý stání a hned sezení
Jako mešuge, prostě trápení
Ale máme to v DNA
Židé ubozí
Slyšte slova má
Znám odrhovačku, která nám bude znít
Třeba nám hološpás
Za životy, jež vzal nám čas
Ta bolest uvnitř nás
Je vskutku drahý špás
Šest miliónů není vata
Vyhráváme ve ztrátách
Potřebujem ducha pozvednout
Vykoupit tu vyhlazovací šou
A všichni!
Hološpás, hološpás
Žádný strach Naše paměť bude věčná
Hološpás, hološpás
Hoď si bůčkem Tanec není věc nebezpečná
Přestaň myslet na Treblinku
Zpívej a tanči aspoň na chvilinku
Třeba se i zamiluj, synku
Tenhle šmuk dostal výjimku
Ježíše na kříž přibili
Jo, ztráta velká, nemilý
Za vaše hříchy zemřel na kříži
Ale vytetovaná čísla taky ublíží
A všichni!
Hološpáš, hološpás
Si pište, že je to přes čáru
Hološpás, hološpás
Taky nás to dostalo do varu
Hološpás, hološpás
Přežít a pak to roztočit
Hološpás, hološpás
Radostí se smutkem zatočit
Jo
-Židé mají své místo v historii -Já nepřepisuju ji
-Jen mažu mizérii -Bolestivou historii
Utopit trochu zmaru
Trsnout si na odrhovačku
Hološpás, hološpás
Bláznit, šílet, radovat
Hološpás, hološpás
Zahojit tu ránu v nás
Všechno strhnout, zbourat
Znovu vystavět
Zrak svůj nesklopíme, na to vem jed
Jo
Hološpás, hološpás
Šup, šup, šup, jo
Zpívejte někdo
Hološpás, hološpás
Si pište, že je to přes čáru
Hološpás, hološpás
Dostalo nás to do varu
Hološpás
Vdechni bolest, jež ti radost bere
Nech si ji rozběhnout po celém těle
A až domov nalezneme
Nikdy nebudeme sami
A slibujeme, že zrak svůj neodvrátíme
Hološpás, hološpás
Si piš, naše paměť bude věčná
Hološpás, hološpás
Hoď si bůčkem Tanec není věc nebezpečná
Hološpás, hološpás
Přežít a pak to roztočit
Hološpás, hološpás...
Roztápím gril, lidi!
-Ahoj. -Čau!
Nesu chalu!
Hološpás, hološpás
Hološpás!
Kreativní dohled Kristýna